Постанова
Іменем України
 
30 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 645/747/16-ц
провадження № 61-5240св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:  
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року у складі судді                       Сілантьєва Е. С. та постанову Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у складі суддів: Кіся П. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б., 
 
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ліквідатор фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - Онищенко Костянтин Сергійович , товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,
треті особи:  ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Наталія Анатоліївна,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У  лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - Онищенка К. С. , товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), який в подальшому уточнила та просила визнати її добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 та визнати право власності, відновити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Салигою H. A., реєстровий № 3681, ОСОБА_4 як продавець передала їй у власність квартиру АДРЕСА_1 , за що вона сплатила ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 327 100 грн. Продавець свідчила, що квартира на момент укладення договору не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою (в тому числі податковою), арештом (забороною) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб (у тому числі за договором найму чи шлюбним контрактом), як у межах так і за межами України немає, завдатків за цю квартиру від інших осіб не має, як юридична адреса не використовується та як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена. Нотаріус посвідчила, що під забороною (арештом) згідно з Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28 грудня 2011 року вказана квартира не перебуває. Згідно з Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на 28 грудня 2011 року квартира у податковій заставі не перебуває.
29 грудня 2011 року вона зареєструвала право власності на квартиру в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Вищевказана квартира належала продавцеві на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Салигою H. A. 13 грудня 2011 року за реєстровим № 3488, протоколу № 2 проведення аукціону                            від 09 грудня 2011 року на товарній біржі «Всеукраїнський торгівельний центр».
08 лютого 2016 року вона отримала лист, який містив ухвалу Господарського суду Харківської області від 02 лютого 2016 року (справа № Б-50/112-09), згідно з якою договір купівлі-продажу її квартири з аукціону торгової біржі визнаний недійсним відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області                       від 16 жовтня 2013 року у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 з тих підстав, що квартира перебуває з 2007 року в іпотеці та ОСОБА_2 не мав права без погодження з іпотекодержателем ТОВ «УкрСиббанк» продавати це майно з торгів. 
Також, ухвалою Господарського суду від 02 лютого 2016 року їй заборонено відчужувати у будь-який спосіб квартиру, ухвалою Господарського суду                            від 19 квітня 2016 року квартира витребувана з її володіння та передана ліквідатору ФОП ОСОБА_2 - Онищенку К. С. , скасована державна реєстрація за нею як попереднім власником на цю квартиру.
Правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» в частині взаємовідносин з                                ФОП ОСОБА_2 є ТОВ «Кей-Колект». Відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження іпотека на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 09 липня 2012 року. Таким чином, на дату вчинення угоди купівлі-продажу квартири між нею та ОСОБА_4 ніхто не міг знати і передбачити, що квартира знаходиться під іпотекою. Договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким вона стала власником спірної квартири, не скасований, ніким не оспорений. Під час укладення договору та його подальшій реєстрації будь-яких порушень з її боку, а також з боку продавця не відбувалося, її право власності на спірну квартиру потребує захисту.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року у задоволені позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що спірна квартира була передана в іпотеку відповідно до договору іпотеки нерухомого майна, посвідченого 27 серпня                      2007 року приватним нотаріусом ХМНО Харченко I. A. № 4178, на виконання умов кредитних договорів № 11203447000 від 27 серпня 2007 року та                                   № 11204106000 від 27 серпня 2007 року та забезпечує погашення грошових вимог ТОВ «Кей-Колект» (правонаступника ПАТ «УкрСиббанк») на загальну суму 530 107 грн 71 коп.Враховуючи вищезазначене, а також той факт, що відчуження квартири АДРЕСА_1 відбулось іпотекодавцем без згоди банку, а також встановлені інші порушення згідно ухвали місцевого господарського суду Харківської області від 16 жовтня                             2013 року, договір купівлі-продажу спірної квартири був визнаний недійсним. Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем квартири                          АДРЕСА_1 , тому підстави задоволення позову відсутні.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що добросовісний набувач не знав і не міг знати. У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Отже, заявляючи позовну вимогу про визнання добросовісним набувачем, позивач обрав невірний спосіб захисту цивільного права. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно встановив, що спірна квартира була передана в іпотеку відповідно до договору іпотеки нерухомого майна, посвідченого                        27 серпня 2007 року приватним нотаріусом ХМНО Харченко I. A. № 4178, також те що, відчуження спірної квартири відбулось іпотекодавцем без згоди банку, а також встановлені інші порушення, згідно ухвали місцевого господарського суду Харківської області від 16 жовтня 2013 року, договір купівлі-продажу спірної квартири був визнаний недійсним. Зазначені рішення є преюдиційними при розгляді цієї справи. Посилання скаржника на висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року у справі № 750/2872/16-ц, є необґрунтовані, оскільки спірні правовідносини, які були предметом розгляду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, є відмінними від тих, що стосуються предмету даного позову.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
Доводи касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та задовольнити позов, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження іпотека на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 09 липня 2012 року. Таким чином, на дату вчинення угоди купівлі-продажу квартири між нею та ОСОБА_4 ніхто не міг знати і передбачити, що квартира знаходиться під іпотекою. Договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким вона стала власником спірної квартири, не скасований, ніким не оспорений. Згідно висновків, викладенених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року у справі       № 750/2872/16-ц, продаж майна на прилюдних торгах, проведених з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, не змінює статутусу особи, яка придбала майно з прилюдних торгів як добросовісний набувач, у якого майно не може бути витребувано за будь-яких умов. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                               № 460-ІХ (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-ІХ).
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року   № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2007 року належала квартира АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору іпотеки від 27 серпня 2007 року ОСОБА_6 передав спірну квартиру в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк».
Постановою господарського суду Харківської області від 12 жовтня 2009 року ФОП ОСОБА_6 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бережного О. І.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28 лютого 2013 року, залишеною без змін апеляційним судом, усунуто арбітражного керуючого Бережного О. І. від виконання обов`язків ліквідатора банкрута, призначено ліквідатором у справі арбітражного керуючого Івлєву Н. А., повноваження якої припинено ухвалою суду від 22 квітня 2014 року, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Онищенка К. С.
АКІБ «УкрСиббанк» як заставним кредитором заявлено до боржника вимоги на суму 530 107 грн 71 коп., які ліквідатором визнано в повному обсязі та включено до реєстру вимог кредиторів.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 грудня 2015 року                  ПАТ «УкрСиббанк» замінено його правонаступником ТОВ «Кей-Колект».
Вказана квартира була включена до складу ліквідаційної маси та реалізована на аукціоні 09 грудня 2011 року, проведеному товарною біржею «Всеукраїнський торгівельний центр». Переможцем аукціону визнано ОСОБА_4 , яка придбала спірну квартиру та зареєструвала право власності на неї.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Салигою Н. А., реєстровий № 3681, ОСОБА_4 як продавець передала ОСОБА_1 як покупцю у власність квартиру АДРЕСА_1 , за що позивач сплатила ОСОБА_4 327 100 грн. 
Відповідно до тексту договору продавець засвідчила, що згадана квартира на момент укладання цього договору не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою (в тому числі податковою), арештом (забороною) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб (у тому числі за договором найму чи шлюбним контрактом), як у межах так і за межами України немає, завдатків за цю квартиру від інших осіб не має, як юридична адреса не використовується та як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена.
Нотаріус посвідчила, що під забороною (арештом) згідно з Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28 грудня 2011 року вказана квартира не перебуває. Згідно з Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 28 грудня 2011 року квартира у податковій заставі не перебуває.
29 грудня 2011 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на цю квартиру в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». 
В подальшому ОСОБА_4 відчужила придбану з аукціону від 09 грудня        2011 року квартиру на користь громадянки ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3681 та посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н. А.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 жовтня 2013 року у зв`язку з порушенням порядку реалізації спірної квартири в ліквідаційній процедурі банкрута, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 13 грудня 2011 року між арбітражним керуючим Бережним О. І. , який на дату укладення даного договору виконував обов`язки ліквідатора банкрута, та ОСОБА_4 .
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02 лютого 2016 року заборонено ОСОБА_1 відчужувати у будь-який спосіб квартиру за адресою:                   АДРЕСА_1 ; ухвалами суду від 22 лютого 2016 року та                              від 17 березня 2016 року залучено до участі у розгляді заяви ліквідатора громадянку ОСОБА_1 як фактичного власника спірної квартири, та громадянку ОСОБА_4 як набувача спірної квартири з аукціону в ліквідаційній процедурі банкрута, результати якого визнано судом недійсними.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19 квітня 2016 року заяву ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про витребування майна банкрута задоволено частково та ухвалено: витребувати квартиру АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_1 та передати ліквідатору фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - Онищенку К. С. ; скасовано державну реєстрацію за попереднім власником ОСОБА_1 на квартиру, у задоволенні решти вимог відмовлено; скасовано заборону на відчуження у будь-який спосіб квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що була накладена ухвалою господарського суду від 02 лютого 2016 року.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08 серпня       2016 року, залишеною без змін постановою суду касаційної інстанції                                             від 01 листопада 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 19 квітня 2016 року залишено без змін.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
При цьому набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння.
За змістом частини 5статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач уважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.
Статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту як визнання добросовісним набувачем.
Законодавчі обмеження матеріально-правових спорів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України тастатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, не передбачений ст.16 ЦК України, якщо такий є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Відтак вимога про визнання добросовісним набувачем та залишення майна у власності не підлягає задоволенню, оскільки не може вважатися ефективним способом захисту та не має наслідком відновлення порушеного права.
Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що добросовісний набувач не знав і не міг знати. У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. 
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що, заявляючи позовну вимогу про визнання добросовісним набувачем, позивач обрав невірний спосіб захисту цивільного права.
 
Крім того, правова підстава набуття спірного майна попереднім набувачем скасована, вирішено питання про витребування квартири із володіння                          ОСОБА_1 у судовому порядку, у зв`язку з чим доводи касаційної скарги про те, що на дату вчинення угоди купівлі-продажу квартири ніхто не міг знати і передбачити, що квартира знаходиться під іпотекою та що договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким позивач стала власником спірної квартири, не скасований, ніким не оспорений, є безпідставними. 
Посилання заявника на висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада                    2017 року у справі № 750/2872/16-ц, є необґрунтовані, оскільки спірні правовідносини, що були предметом розгляду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, є відмінними від тих, які стосуються предмету цього позову.
Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення судів відповідають нормам матеріального та процесуального права. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судових рішень.
 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Ргопіпа V. ІІкгаіпе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
РішенняФрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                      С. П. Штелик 
 
                                                                                                               А. А. Калараш
 
                                                                                                               В. М. Сімоненко