Справа № 428/11954/19 
Провадження № 22-ц/810/405/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року                                 м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:
головуючого судді Дронської І. О.,
суддів Карташова О.Ю., Лозко Ю.П., 
за участю секретаря Вовчанської С.В.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача адвокат Оверченко Оксана Анатоліївна,
відповідач ОСОБА_2 ,
представник відповідача адвокат Ус Оксана Олександрівна,
третя особа Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області,
розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 квітня 2020 року, ухвалене у складі судді Кордюкової Ж.І. 21.04.2020 року в м. Сєвєродонецьку
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей
                                                         ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
12.09.2017року рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
Рішенням Сєвєродонецької міської ради № 555 від 16.11.2017року визначено місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 разом з батьком, ОСОБА_2 .
Заочним рішенням від 18.09.2018року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2018року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивачки народилася донька ОСОБА_7 , у свідоцтві про народження якої батьком записано відповідача ОСОБА_2 , з якою позивачка спільно проживає та повністю самостійно утримую дитину, знаходження у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, наявний щомісячний дохід у сумі 860грн та неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у визначеному судовим рішенням розмірі, ОСОБА_1 просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і визначити їх у твердій грошовій сумі по 200 грн щомісячно на кожну дитину.
У подальшому позивачка ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги, просила суд врахувати її матеріальний стан та знаходження на утриманні третьої дитини дочки ОСОБА_7 та скасувати заборгованість по аліментам в розмірі 33366,65грн та зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і визначити їх у твердій грошовій сумі по 286грн щомісячно на кожну дитину.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 квітня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволення заявлених позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суду не було надано доказів того, що після того, як з позивачки згідно з рішенням суду було стягнуто аліменти, її матеріальний стан змінився в бік погіршення, у порівнянні з тим, яким він був на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів. Наявність заборгованості по аліментам не є підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються на підставі судового рішення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачкою ОСОБА_1 , через свою представницю ОСОБА_3 , подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, скаржниця просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що є хибним посилання суду першої інстанції, що на дату прийняття заочного рішення від 18.09.2018 року у справі № 428/7492/18 ОСОБА_1 вже народила третю дитину, що як вважав суд, свідчить про те, що сімейний стан не змінився.
Як зазначає скаржниця, заочне рішення від 18.09.2018року, яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2018року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття - 04.10.2029року було ухвалено без участі відповідачки ОСОБА_1 , яка не знала про розгляд справи№ 428/7492/18, належним чином не була повідомлена, тому надати відзив та належні докази по цій справі не мала фізичної можливості. Копію заочного рішення від 18.09.2018року ОСОБА_1 отримала тільки 29.07.2019року.
ІНФОРМАЦІЯ_4 в ОСОБА_1 народилась третя дитина, дочка ОСОБА_7 , батьком якої в свідоцтві про народження вказаний ОСОБА_2 .
Скаржниця вважає, що оскільки дві дитини проживають разом з батьком, а одна дитина проживає разом з нею, вона взагалі повинна сплачувати аліменти тільки на одну дитину, оскільки третя дитина повністю знаходиться на її утриманні і єдиним джерелом існування ОСОБА_1 є отримання одноразової допомоги при народженні дитини.
Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.
Сторони, представник відповідача та третя особа, яких повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи суду не надали.
Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України за участю представниці скаржниці ОСОБА_1 ОСОБА_3 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників скаржника, позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у достатній мірі.
Так судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі в період з 30.07.2011року до 24.09.2017року.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 555 від 16.11.2017року місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визначено разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.09.2018року по справі № 428/7492/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2018року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 народила дитину ОСОБА_10 .
З довідок УПСЗН Рубіжанської міської ради від 23.08.2019року № 631 та № 632 вбачається, що в вересні 2018року ОСОБА_1 отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860грн, за період з жовтня 2018року по серпень 2019року - в сумі 860грн.
Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував той факт, що станом на день ухвалення рішення по справі № 428/7492/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей аліментів позивачка вже народила свою третю дитину та в вересні 2018року та період з жовтня 2018року по серпень 2019року отримувала одноразову допомогу при народженні дитини у тому самому розмірі 860грн щомісячно, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сімейний та матеріальний стан після ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів залишився незмінним, а наявність заборгованості по аліментам, які стягуються з неї на підставі судового рішення за період з червня 2018року по червень 2019 року не є підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 за рішенням суду, а тому вважав, що доводи позивачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, що свідчить про їх необґрунтованість і має наслідком відмову в їх задоволенні.
Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів лише за умов доведеності зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 робився висновок і про можливість тут і способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивачка посилалась на те, що її доходи є такими, що вона не спроможна виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, оскільки має ще одну третю дитину, яка знаходиться тільки на її утриманні та її дохід складає 860грн щомісячно, який вона отримує як одноразову допомогу при народженні дитини.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п.п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Колегією суддів, як і судом першої інстанції встановлено, що згідно з заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.09.2018року по справі № 428/7492/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2018року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Станом на час ухвалення вищезазначеного рішення ОСОБА_1 вже народила свою третю дитину, дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів ОСОБА_1 у вересні 2018року отримувала одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860грн щомісячно, розмір якої не змінився і у період з жовтня 2018року по серпень 2019року.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Колегія суддів, як і суд першої інстанції вважає, що позивачка не надала суду достатніх доказів на підтвердження зміни сімейного стану та суттєвого погіршення її матеріального стану з моменту винесення попереднього заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.09.2018року по справі № 428/7492/18.
Твердження позивачки про те, що вона не має змоги сплачувати аліменти в таких розмірах, без підтвердження погіршення її матеріального стану не можуть бути врахованими, оскільки з наданих позивачкою довідок УПСЗН Рубіжанської міської ради від 23.08.2019року № 631 та № 632 вбачається, що в вересні 2018року ОСОБА_1 отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860грн, за період з жовтня 2018року по серпень 2019року - в сумі 860грн, тобто у незмінній сумі. Крім того, позивачка не надала суду і неспростовних доказів про відсутність у неї інших доходів чи іншого заробітку крім зазначеного у довідці, відсутності майна, на праві власності.
За таких обставин суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивачкою не доведено зміни її майнового чи сімейного стану, погіршення стану здоров`я, оскільки усі обставини, на які ОСОБА_1 посилалась, існували на час визначення розміру аліментів та були враховані судом приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.
За доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що при ухваленні попереднього рішення не було враховано народження у неї третьої дитини, яка знаходиться за утриманні тільки матері ОСОБА_1 та матеріальний стан останньої, оскільки рішення було ухвалено за її відсутності без належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, надсилання копії позовної заяви та надання можливості на подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 , що, як вважає скаржниця, не було враховано судом першої інстанції.
Між тим, як встановлено колегією суддів заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.09.2018року по справі № 428/7492/18 набрало законної сили, за ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати аліментів за період з червня 2018року.
У судовому засіданні представниця скаржниці ОСОБА_3 підтвердила, що заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.09.2018року по справі № 428/7492/18 у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не оскаржувалось.
Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.09.2018року по справі № 428/7492/18 ОСОБА_1 було отримано тільки 29.07.2019року остання не зверталась до апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на оскарження цього рішення.
Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина 2 статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. 
Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Крім того, як вбачається з пояснень представниці скаржниці, ОСОБА_1 не зверталась до суду з відповідним позовом щодо стягнення аліментів на утримання третьої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
На підставі зазначеного, колегія суддів враховуючи, що позивачем не було надано належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, вважає, що висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог є правильним.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачкою ОСОБА_1 , через свою представницю ОСОБА_3 , за доводами апеляційної скарги, не доведена наявність підстав для висновку щодо необґрунтованості та незаконності оскаржуваного рішення суду першої інстанції, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, що є підставою для скасування рішення.
Відповідно до ч. 1 ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повну постанову складено 26.10.2020 року. 

Головуючий І. О. Дронська

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко