Справа № 303/2749/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        25 листопада 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        ФАЗИКОШ Г.В., МАЦУНИЧА М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді цивільну справу № 303/2749/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 9 липня 2020 року, повний текст якого складено 9 липня 2020 року, головуючий суддя Монич В.О., -

встановив:

ТОВ «Інтеркеш Україна» 01.06.2019 пред`явило зазначений позов до ОСОБА_1 мотивуючи таким.
25.04.2017 сторони уклали кредитний договір № 7-11083, на підставі якого позивач надав відповідачу в кредит 700,00 грн на строк до 09.05.2017 та зі сплатою за користування коштами фіксованої відсоткової ставки 2% щоденного нарахування. Відповідно до п.п. 1.2., 1.6. договору нарахування відсотків здійснюється за кожен календарний день виходячи з 365 днів у році, відсотки нараховуються щодня протягом усього строку користування кредитом, закінчення строку дії договору не припиняє щоденне нарахування відсотків.
Позичальник порушив свої договірні зобов`язання та спричинив виникнення боргу, який на 01.03.2020 становить 22463,00 грн, з яких заборгованість: за сумою кредиту – 700,00 грн, за нарахованими відсотками – 14547,00 грн, пеня – 7189,00 грн.
Посилаючись на ці обставини, на положення ЦК України щодо кредитних зобов`язань і відповідальності за їх порушення, позивач ТОВ «Інтеркеш Україна» просив стягнути на свою користь із відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 25.04.2017 № 7-1108 у сумі 22463,00 грн із вищеперерахованими її елементами, а також 2102,00 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 09.07.2020 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» заборгованість за кредитним договором від 25.04.2017 № 7-1108 у сумі 22463,00 грн, з яких заборгованість: за сумою кредиту – 700,00 грн, за нарахованими відсотками – 14547,00 грн, пеня – 7189,00 грн, та 2102,00 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності підстав для стягнення в повному обсязі боргу, що виник із кредитного договору, з необхідності захисту прав кредитора відповідно до заявлених тим вимог.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване. У скарзі зазначає, що рішення невмотивоване і необґрунтоване. Крім того, позов був пред`явлений кредитором після спливу трирічної позовної давності, при цьому, суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження з порушенням процесуальних прав відповідача, оскільки той не отримав ухвалу про відкриття провадження в справі, тож був позбавлений можливості подати відзив на позов та заявити про застосування позовної давності.
Тим часом, на момент пред`явлення позову спливла як загальна трирічна позовна давність, так і спеціальна однорічна позовна давність щодо пені, чого суд не врахував і навіть задовольнивши позов щодо боргу не застосував позовну давність щодо пені. Про збільшення тривалості позовної давності домовленості між сторонами договору не було.
До апеляційної скарги відповідач додав заяву про застосування позовної давності, просить застосувати позовну давність, рішення суду першої інстанції скасувати, у позові відмовити внаслідок спливу позовної давності.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог і підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, та доводів і вимог апеляційної скарги (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Встановлено, що 25.04.2017 ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Інтеркеш Україна» кредитний договір № 7-1108, на підставі якого отримав 25.04.2017 у кредит 700,00 грн (а.с. 11, 12). Відповідно до умов договору, зокрема:
кредит надається на строк 14 календарних днів і підлягає поверненню кредитору до 09.05.2017, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, та не припиняє щоденне нарахування відсотків (п.п. 1.2., 4.1., 7.6.);
позичальник сплачує відсотки за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 2% за календарний день, що становить 730% річних за весь строк користування грошовими коштами (п. 1.3.);
строк користування кредитом відраховується з моменту видачі коштів …; відсотки за користування кредитом нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом та до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за даним договором (п. 1.4.);
… відсотки … нараховуються щодня протягом усього строку користування кредитом (п. 1.6.);
у випадку дострокового погашення заборгованості за кредитом відсотки нараховуються за фактичні дні користування кредитом на залишок заборгованості за кредитом … (п. 4.3.);
у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за даним договором … позичальник сплачує пеню в розмірі1%за календарний день від суми виданих коштів (п. 6.3.);
до правовідносин з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 5 років (відповідно до ст. 259 ЦК України) (п. 7.8.).

Позичальник ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання за договором, не повернув кредитору у визначений строку суму отриманого кредиту, не сплатив відсотки і спричинив виникнення боргу. Кредитор направляв боржнику досудові вимоги від 06.12.2017, від 27.08.2018, від 05.08.2019 і від 27.12.2019 про погашення заборгованості, що були отримані адресатом (а.с. 14-17). Утім, борг не був погашений.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком борг ОСОБА_1 перед ТОВ «Інтеркеш Україна» на 01.03.2020 становив 22463,00 грн, з яких заборгованість: за сумою кредиту – 700,00 грн, за нарахованими відсотками – 14547,00 грн, пеня – 7189,00 грн (а.с. 18-30).

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 09.06.2020 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 09-00 к.ч. 09.07.2020 без повідомлення сторін (а.с. 35). Копію цієї ухвали, а також позовної заяви з доданими документами (30 арк.) суд при листі від 09.06.2020 № 14818/20-Вих/303/2749/20 надіслав відповідачу ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення за належно підтвердженою адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 34, 36). Ці документи були отримані адресатом 13.06.2020, що підтверджується підписаною одержувачем квитанцією про доставлення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 38).

Діючи у спірних і процесуальних відносинах та виконуючи в змагальному процесі обов`язок доказування на власний ризик і розсуд, відповідач не заперечував обґрунтованості позову по суті, не оспорював, не спростовував суму пред`явленої до стягнення заборгованості, розрахунок боргу, визначення його елементів тощо. Основним доводом апеляційної скарги та, відповідно, змістом правової позиції відповідача в справі є пропущення, на його думку, позивачем позовної давності та необхідність застосування позовної давності за заявою відповідача, який через порушення його процесуальних прав був позбавлений можливості зробити таку заяву в суді першої інстанції.

Однак, твердження апелянта про те, що він не отримав копію ухвали про відкриття провадження в справі та документів позову спростовується наявними в справі доказами, які підтверджують факти надсилання та отримання цих документів. Тож суд виконав вимоги, передбачені, зокрема, ст.ст. 190, 277, 279 ЦПК України, відповідні процесуальні права відповідача не були порушені. Відзиву на позовну заяву відповідач не подавав, у справі відсутні докази наявності для нього реальних перешкод реалізувати це своє процесуальне право.

Сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові за умови обґрунтованості вимог позову по суті, тоді як у разі безпідставності, необґрунтованості та недоведеності позову по суті у ньому слід відмовити саме з цих підстав. Вимога про застосування позовної давності означає фактичне визнання обґрунтованості позову, який, однак, пред`явлений після спливу позовної давності, через що в ньому слід відмовити саме з цієї підстави.

Установлені ЦК України правила про позовну давність передбачають, зокрема, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, а до вимог про стягнення неустойки, застосовується позовна давність тривалістю в один рік; позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін шляхом укладання договору в письмовій формі; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо); позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.ст. 256, 257, ст. 258 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст. 259 ч. 1, ст. 261 ч.ч. 1, 5, ст. 266, ст. 267 ч.ч. 3, 4 ЦК України).

Сторони кредитного договору реалізували своє передбачене законом право збільшити тривалість позовної давності до п`яти років, здійснили і оформили відповідне волевиявлення, ця умова кредитного договору є обов`язковою до виконання сторонами поряд із іншими його умовами (ст. 202 ч. 1, ст.ст. 203, 204, ст. 259 ч. 1, ст.ст. 626-629, 638 ЦК України).

За таких обставин, ТОВ «Інтеркеш Україна» пред`явило до ОСОБА_1 позов про стягнення боргу в межах позовної давності, твердження відповідача про відсутність угоди про збільшення тривалості позовної давності та про пропущення позивачем цього строку безпідставні.

Виходячи з наведеного, слід констатувати, що суд першої інстанції правильно встановив факти виникнення кредитного зобов`язання та порушення його позичальником, навів з цього приводу в рішенні відповідні мотиви. Вірно виходячи з необхідності захисту майнових прав кредитора та за відсутності будь-яких заперечень відповідача щодо позову суд мав підстави для задоволення позову та стягнення визначеної кредитором заборгованості відповідно до положень ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 549, 550, 610-612, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, за якими цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; боржник відповідальний за виконання ним грошового зобов`язання; позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю все заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання, стягнення з боржника суми боргу, відсотків, неустойки. Доводи апеляції цього не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції, ці доводи в сукупності з матеріалами справи та наявними доказами не дають підстав для задоволення заяви відповідача про застосування позовної давності з відмовою в позові внаслідок пропущення позивачем позовної давності.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 9 липня 2020 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді