23.11.20
22-ц/812/1781/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 477/519/20
Номер провадження: 22-ц/812/1781/20

Постанова
іменем України
23 листопада 2020 року                         м. Миколаїв                         справа № 477/519/20
Миколаївській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Самчишиної Н.В.,
суддів: Колосовського С.Ю., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Горенко Ю.В.,
за участі: представників позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
- представника відповідача – Іноземцева Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз» на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2020 року, ухвалене в приміщенні того ж суду у складі головуючого судді Семенової Л.М., повний текст рішення суду складено 31 серпня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерне Товариство «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз» про відшкодування моральної шкоди,
встановив:
16 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного Товариства «Миколаївгаз», яке змінило назву на Акціонерне Товариство «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз», про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання природного газу, які надає відповідач до будинку АДРЕСА_1 .
Відповідач неправомірно нарахував заборгованість за спожитий природний газ станом на лютий 2017 року в розмірі 14 757 грн. 60 коп., незаконно систематично відключав від газопостачання житловий будинок в холодну пору року на протязі двох років, постійно і злісно порушував умови договору, на неодноразові (чотирьохкратні) звернення з питань обстеження системи газопостачання ніяк не реагував.
Такі дії відповідача завдали позивачу душевних та фізичних страждань, призвели до різного роду ускладнень побутового характеру, в зв`язку з чим необхідно було пристосовуватися до умов проживання без зручностей його родині, погіршення здоров`я та смерті його дружини, позбавлення можливості отримати державну субсидію та виникнення у позивача боргових зобов`язань перед односельцями, приниження його честі, гідності та ділової репутації.
Посилаючись на виписані обставини та протиправну поведінку відповідача, що встановлено постановою Верховного Суду від 25 липня 2018 ороку у справі №477/193/17 та рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, у цій же справі, позивач на підставі статей 23, 1167 ЦК України та статей 4,22 Закону України «Про захист прав споживачів», просив стягнути з АТ «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз» у відшкодування моральної шкоди 150 000 грн.
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 червня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у даній справі з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 серпня                 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 250 грн. 50 коп. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в даному випадку правовідносини між сторонами виникли із заподіяння позадоговірної шкоди і врегульовані статтею 1167 ЦК України. Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності неправомірності нарахування ПАТ «Миколаївгаз» заборгованості за спожитий позивачем природний газ станом на лютий 2017 року в розмірі 14767 грн. 60 коп. та спричинення позивачу цими діями відповідача моральної шкоди.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховував стан здоров`я ОСОБА_1 , тяжкість вимушених змін у його способі життя, значний час та зусилля, докладені ним для відновлення порушеного права та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням завдань цивільного судочинства, що визначені статтею 2 ЦПК України, статтею 55 Конституції України, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. компенсації за спричинені позивачу моральні страждання, яку вважав достатньою та розумною компенсацією зазначених позивачем моральних страждань.
В апеляційній скарзі АТ «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов до суперечливих висновків в частині правової природи виникнення моральної шкоди за відшкодування якої позивач звернувся до суду, оскільки нарахування заборгованості було здійснено на підставі укладеного між сторонами договору, наявність якого, свідчить про неможливість застосування статті 1167 ЦК України. 
Крім того, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до АТ «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз» з тим самим предметом та з тих самих підстав, по яких Жовтневим районним судом Миколаївської області вже вирішено спір та 08 червня 2017 року ухвалено рішення, яке набрало законної сили, що є підставою для закриття провадження у цій справі, згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Також, посилаючись на нормативні акти, що регулюють правовідносини в сфері газопостачання, відповідач зазначав, що здійснює лише облік природного газу, який споживають в тому числі і побутові споживачі Миколаївської області, тоді як саме ТОВ «Миколаївгаз Збут», як постачальник природного газу, здійснює нарахування сум оплати за спожитий природний газ, що не було враховано судами першої та апеляційної інстанції в іншій вищезазначеній справі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, у зв`язку з необґрунтованістю доводів.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовом до ПАТ «Миколаївгаз», третя особа ТОВ «Миколаївгаз Збут», в якому просив встановити факт нараження його на небезпеку у зв`язку з неналежним виконанням працівниками ПАТ «Миколаївгаз» своїх обов`язків; визнати безпідставним нарахування йому заборгованості за спожитий газ в сумі 15 234 грн. 24 коп. та звільнити від її сплати; зобов`язати відповідача відшкодувати вартість автоматичної системи в сумі 3 250 грн., крану в сумі 120 грн. та вартість робіт з їх монтажу в розмірі 180 грн.; зобов`язати здійснити перевірку системи газопостачання у його домоволодінні на відповідність нормам безпеки її експлуатації; стягнути з ПАТ «Миколаївгаз» подвійну суму від незаконно нарахованого боргу 30 468 грн. 48 коп. у відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року, у справі 477/193/17, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного суду від 25 липня 2018 року рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року у частині вирішення позовних вимог про визнання безпідставною нараховану ПАТ «Миколаївгаз» заборгованість та звільнення від її сплати, скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року залишено без змін.
Перевіряючи доводи касаційної скарги про незаконність відмови судами попередніх інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 468 грн. 48 коп. касаційний суд, керуючись частиною першою та другою статті 23, 611 ЦК України та статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», умовами договору про надання послуг з газопостачання, яким не передбачено відшкодування моральної шкоди споживачу, виходив з того, що у справі не встановлені обставини, з якими закон пов`язує право позивача на відшкодування моральної шкоди.
За результатами нового розгляду справи, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірною нарахування ПАТ «Миколаївгаз» заборгованості за спожитий природний газ ОСОБА_1 станом на лютий 2017 року в розмірі 14 767, 60 грн. та зобов`язано ПАТ «Миколаївгаз», ТОВ «Миколаївгаз Збут» здійснити перерахунок заборгованості за спожитий природний газ ОСОБА_1 , починаючи з 24 квітня 2014 року по 28 липня 2016 року. 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 березня 2019 року рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2018 року в частині покладення обов`язку на ТОВ «Миколаївгаз Збут» здійснити перерахунок заборгованості за спожитий природний газ ОСОБА_1 починаючи з 24 квітня 2014 року по 28 липня 2016 року змінено, з виключенням з нього висновку про покладення такого обов`язку. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ «Миколаївгаз» на вищезазначені рішення суду першої та апеляційної інстанції (провадження №61-7851ск19).
Заподіяння моральної шкоди позивач обґрунтовував, зокрема тим, що вищезазначеними судовими рішеннями у справі № 477/193/17, встановлені обставини неправомірності нарахування відповідачем заборгованості за спожитий природний газ, що спричинили йому моральні страждання та хвилювання.
Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження у справі за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України та вважає ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі з цих же підстав, законною та обґрунтованою.
Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи. Підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі може бути лише наявність на час його ухвалення рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Предметом розгляду по цивільній справі № 477/193/17 було стягнення з ПАТ «Миколаївгаз» у відшкодування моральної шкоди подвійної суми від незаконно нарахованого йому боргу, завданої пошкодженням газопроводу, яке працівники відповідача зобов`язані були виявити ще за його першого звернення з приводу несправності системи газопостачання, що призвело до необґрунтованих витрат зі встановлення автоматики і крану, завищених обсягів нарахованого споживання газу, а відтак безпідставно нарахованої заборгованості та становила реальну загрозу його життю та здоров`ю.
В свою чергу, по даній цивільній справі, є вимога позивача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної нарахуванням відповідачем заборгованості за спожитий природний газ, яка за судовими рішеннями визнана неправомірною.
Отже, як вбачається із матеріалів справи, як сторони, так і предмет позову у справі, яка переглядається, та у розглянутій справі, на яку посилався відповідач у клопотанні поданому суду першої інстанції та в апеляційній скарзі, є однаковими, проте підстави позову різні.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача.
Підстава позову це посилання позивача на належне йому право, юридичні факти що призвели до порушення його права та правове обґрунтування необхідності його захисту (тобто сукупність фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги). 
За такого, колегія суддів вважає, що немає законних підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, для закриття провадження у справі.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі №477/193/17, погоджуючись з судовими рішеннями попередніх інстанцій про відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди ураховував те, що у справі не були встановлені обставини, з якими закон пов`язуав право позивача на відшкодування моральної шкоди.
Як встановлено вищезазначеними судовими рішеннями, що набрали законної сили, визнано неправомірним нарахування ПАТ «Миколаївгаз» заборгованості за спожитий природний газ ОСОБА_1 станом на лютий 2017 року в розмірі 14 767 грн. 60 коп. 
Обставини, встановлені вищезазначеними судовими рішеннями, що набрали законної сили, згідно положення частини четвертої статті 82 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди.
Отже, на відповідачеві лежав тягар довести правомірність нарахувань, однак цього не доведено, оскільки обставини встановлені судовими рішеннями є преюдиційними, що вірно констатував суд першої інстанції. А тому посилання в апеляційній скарзі на те, що АТ «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз» не здійснювало нарахування сум оплати за спожитий природний газ, що не було враховано судами при ухваленні рішень у цивільній справі № 477/193/17, є неприйнятними, оскільки ці обставини були встановлені чинними судовими рішеннями в зазначеній цивільній справі.
Заподіяння моральної шкоди позивач обґрунтовував незаконними діями відповідача, які спричинили йому моральні страждання та хвилювання.
Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів факт неправомірності дій відповідача щодо нарахування йому заборгованості за спожитий природний газ та спричинення цим йому моральної шкоди, яка полягала в душевних переживаннях, порушенні звичайного способу життя та вимагала від нього додаткових зусиль щодо вирішення цього питання. 
Отже, встановивши порушення прав позивача внаслідок неправомірних дій відповідача щодо нарахування йому боргу за спожитий природний газ суд першої інстанції зробив правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз» щодо компенсації моральної шкоди.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі                  № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено». 
За такого, доводи апеляційної скарги відповідача, стосовно того, що у позивача ОСОБА_1 не має правових підстав звертатися до суду з позовом щодо моральної шкоди у зв`язку з тим, що нормативні акти, які регулюють спірні правовідносини та укладений договір, не передбачають зазначеної відповідальності відповідача, відхиляються судом, як безпідставні та такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. 
При цьому висновок суду про те, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, є передчасним, оскільки ОСОБА_1  є споживачем послуг з постачання природного газу, а нарахування заборгованості було здійснено на підставі укладеного між сторонами договору, однак не впливає на остаточні висновки суду  при вирішенні спору. 
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Апеляційний суд дійшов висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 25 000 грн. є значно завищеним, оскільки не в повній мірі відповідає характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суті спірних правовідносин та засадам розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 та пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У зв`язку з викладеним оскаржуване судове рішення в частині відшкодування моральної шкоди підлягає зміні, а розмір стягнутої з АТ «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди - зменшенню до 6 000 грн.
Оскільки рішення суду першої інстанції змінено, то відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 60 грн., що відповідає 4% пропорційно до задоволених вимог, а за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає компенсуванню сплачений відповідачем судовий збір за рахунок держави у сумі 540 грн., що відповідає 24 % пропорційно задоволених вимог. 
Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз» задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від  26 серпня                     2020 року змінити, зменшивши розмір стягуваної з Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди з 25 000 грн. до 6 000 (шість тисяч) грн.
Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз» в дохід держави судовий збір у сумі 60 грн.
Судовий збір по сплаті судового збору в розмірі 540 грн., понесений Акціонерним Товариством «Оператор газорозподільчої системи «Миколаївгаз», компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         Н.В. Самчишина

Судді:                                                         С.Ю. Колосовський

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 24 листопада 2020 року.