Справа № 460/1656/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Карпин І.М. 
Провадження № 22-ц/811/1563/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.
секретаря: Сеньків Х.І.
з участю: ОСОБА_1 , її представника – ОСОБА_2 ,
представника Яворівської КЕЧ району – Прийми І.С., 
представника Військової частини НОМЕР_1 – Водолазського Д.Д., 
ОСОБА_3 , його представника – ОСОБА_4 ,
представника Старичівської сільської ради – Поставитюка В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2016 року Яворівська квартирно-експлуатаційна частина району звернулася з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Військова частина НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , Яворівський районний відділ ГУ ДМС України у Львівській області, ОСОБА_5 про виселення із службового житлового приміщення та зняття з реєстрації.
В обґрунтування позовних вимог, враховуючи заяву про зміну підстави позову, покликається на те, що відповідно до ордера № 2 від 24 січня 2002 року військовослужбовцю ЗСУ ОСОБА_3 Яворівською КЕЧ району надано двохкімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки 04 червня 2011 року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 розірваний, вона не є військовослужбовцем та не є членом сім`ї військовослужбовця, а тому підлягає зняттю з квартирного обліку ЗСУ. Зазначає, що житловою комісією військової частини В/Ч НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) 10 січня 2014 року на підставі рапортів ОСОБА_3 було прийнято рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку. Однак незважаючи на неодноразові попередження Яворівської КЕЧ району, звернень ОСОБА_3 відповідачка продовжує проживати у спірному приміщенні. З наведених підстав просить виселити ОСОБА_1 з службового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та зняти з реєстрації. 
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2020 року позов Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району задоволено частково.
Виселено ОСОБА_1 з квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що зазначена квартира має статус службової. Разом з тим, в матеріалах справи міститься директива МОУ від 15 липня 2006 року № Д-43, відповідно до якої усе нерухоме майно, будівлі безоплатно передаються до комунальної власності територіальної громади с. Старичі в особі Старичівської сільської ради. Крім того, в долученому до матеріалів справи Журналі обліку службових приміщень Старичівської сільської ради відсутня спірна квартира в переліку службових приміщень. Враховуючи, що власником будинку є Старичівська сільська рада, а тому питання про виселення повинен ставити саме власник майна, а не позивач. Зазначає, що протоколом № 7 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2012 року вирішено зарахувати ОСОБА_3 , в складі трьох осіб, в тому числі і відповідачку, на квартирний облік, як осіб, що потребують покращення житлових умов, незважаючи на те, що шлюб між ними вже був розірваний. Вважає, що позивачем не доведено правових підстав для виселення, адже наказ Міністерства оборони України не може бути правовою підставою для виселення із квартири. Звертає увагу, що проживає в квартирі понад 10 років і в розумінні ст. 125 ЖК України вважається одинокою особою, яка не підлягає виселенню зі службового житла без надання їй іншого житлового приміщення. Наголошує, що судом не було залучено до розгляду справи Комунальне підприємство Старичівської сільської ради «Житлосервіс», яка є балансоутримувачем спірної квартири. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області – Поставитюка В.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Яворівської КЕЧ району Прийми І.С., представника В/Ч НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги Яворівської КЕЧ району про виселення ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є службовою, а відтак з врахуванням п. 3.16, п.3.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, вона, у зв`язку із розірванням шлюбу з військовослужбовцем ОСОБА_3 , підлягає виселенню за позовом Яворівської КЕЧ району.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
За положеннями статті 47 Конституції України та статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Підстави для виселення в судовому порядку передбачені ст. ст. 109, 110, 114, 115, 116, 117 ЖК України, а що стосується службового житла, то правовідносини щодо виселення зі службового житлового приміщення врегульовані ст. ст. 124, 125 ЖК України, в також Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР
Обгрунтовуючи позовні вимоги, уточнення позовних вимог, позивач, яким є Яворівська КЕЧ району, посилалася на Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджену наказом МОУ від 30.11.2011 року № 737. 
Пункт 3.16 Інструкції передбачає, що особа, звільнена з військової служби, яка має вислугу менше ніж 10 років, підлягає виселенню зі службового жилого приміщення з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу.
Право на звернення до суду з позовом Яворівська КЕЧ району обґрунтовує п. 3.18. вищезазначеної Інструкції…, який передбачає, що виселення здійснюється в судовому порядку за позовом командування військової частини та КЕВ (КЕЧ) району, на обліку в яких перебуває службове жиле приміщення.
Задовольняючи позовні вимоги Яворівської КЕЧ району, суд першої інстанції вважав правомірним звернення до суду з позовною вимогою про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення саме Яворівської КЕЧ району, мотивуючи такий свій висновок п.3.18 вищезазначеної Інструкції….
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки згідно з вимогами цивільного процесуального законодавства право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних чи оспорюваних прав чи законних інтересів мають особи, права чи інтереси яких є порушені, невизнані чи оспорюються.
Разом з тим, звернувшись до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 , позивач, яким є Яворівська КЕЧ району, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 прав чи законних інтересів позивача проживанням у спірній квартирі.
Спірна квартира АДРЕСА_1 не є вільною, у ній зареєстровані, крім відповідачки, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , донька, ОСОБА_7 , і оскільки квартира не є вільною, вона не підлягає розподілу, заселенню іншими мешканцями, а відтак питання надання спірної квартири вирішуватись не може, розподіл її Яворівською КЕЧ району є неможливим, що свідчить про відсутність порушення прав чи законних інтересів позивача.
Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивач не довів належними та допустимими доказами порушення, невизнання, оспорення відповідачем прав чи законних інтересів Яворівської КЕЧ району.
Оскільки право позивача не є порушеним, а відтак таке не підлягає судовому захисту.
Крім цього, враховуючи передбачені чинним житловим законодавством підстави для виселення, колегія суддів не може погодитися з висновками суду про те, що ОСОБА_1 підлягає виселенню з тих підстав, що шлюб між нею та ОСОБА_3 , який є військовослужбовцем ЗСУ, розірваний, оскільки розірвання шлюбу не є безумовною підставою для виселення і така підстава для виселення не передбачена Житловим кодексом України.
Крім цього, з позовом про виселення вправі звертатися особи, чиїх прав та інтересів це стосується, чиї права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються.
Аналізуючи зміст позовної заяви, пояснення учасників процесу, надані ними в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає порушень прав, законних інтересів Яворівської КЕЧ району, представник якої не довів належними та допустимими доказами порушень прав, законних інтересів позивача, який, як на підставу для звернення до суду з даним позовом, посилався на п.3.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ від 30.11.2011 року № 737, яка передбачає право командування військової частини та КЕВ (КЕЧ) району, на обліку в яких перебуває службове жиле приміщення, звертатися з позовом до суду про виселення.
Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено відсутність порушення прав Яворівської КЕЧ району, а судовому захисту підлягає лише порушене право, колегія суддів вважає, що в задоволенні позову Яворівської КЕЧ району до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , слід відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2020 року – скасувати, ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог Яворівської КЕЧ району – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 22.10.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О. 

Судді: Крайник Н. П. 

Цяцяк Р. П.