ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 744/542/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Смага С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                Оксененка О.М.,
суддів:                                                      Лічевецького І.О.,
                                                           Шурка О.І.,

При секретарі:                              Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Греся Олександра Володимировича на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Греся Олександра Володимировича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Семенівського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Греся Олександра Володимировича, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гресь Олександра Володимировича від 16 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою ст. 121 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення стосовно позивача закрити.
Позов обґрунтовано тим, що 16 травня 2020 року близько 23 години 30 хвилин позивач керував власним автомобілем з причепом, втім автомобіль був зупинений інспектором поліції, оскільки на причепі не горять лампи задніх габаритних вогнів та виніс оскаржувану постанову.
Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2020 року адміністративний позов - задоволено частково.
Змінено винесену інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гресь Олександром Володимировичем, постанову по справі про адміністративне правопорушення від 16 травня 2020 року серії ЕАМ № 2542135 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на підставі ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення звільнити ОСОБА_1 в силу малозначності діяння від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції встановив факт наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КуПАП, з огляду на відсутність у темну пору доби працюючих ламп задніх габаритних вогнів.
При цьому, суд першої інстанції, змінюючи постанову в силу малозначності діяння втрутився у дискреційні повноваження, оскільки у суду відсутні права щодо звільнення від відповідальності правопорушників по даній категорії справ.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії ЕАМ № 2542135 від 16.05.2020 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 340 грн.
Підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувало те, що 16 травня 2020 року о 23 год. 41 хв. в місті Чернігові по вул. Шевченка, біля будинку 91 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , у якого в темну пору доби не горіли лампи задніх габаритних ліхтарів, чим порушив вимоги п. 31.4.7 «ї» Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи характер вчиненого правопорушення та те, що позивач вчиненням даного адміністративного правопорушення не заподіяв жодних негативних наслідків, вказане діяння не потягло за собою істотних порушень державних інтересів, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, враховуючи відсутність обставин що обтяжують відповідальність, cлід застосувати до нього ст. 22 КУпАП, а постанову серії ЕАМ № 2542135 від 16 травня 2020 року, винесену відповідачем, в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу змінити та у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення звільнити позивача від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У силу вимог пункту 31.4.7 «ї» Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: інші елементи конструкції: відсутні або несправні фари і задні габаритні ліхтарі транспортного засобу, що перевозить великогабаритний, великоваговий чи небезпечний вантаж, а також проблискові маячки, світлоповертальні елементи, розпізнавальні знаки, передбачені пунктом 30.3 цих Правил.
Частиною першою статті 121 КУпАП визначено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, керування транспортним засобом що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) (за наявності всіх інших необхідних ознак складу правопорушення), становить собою окремий склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною першою статті 121 КУпАП.
При цьому, колегія суддів враховує, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).
Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
У відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 вказаного Закону  встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, згідно оскаржуваної постанови, 16 травня 2020 року о 23 год. 41 хв. в місті Чернігові по вул. Шевченка, біля будинку 91 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , у якого в темну пору доби не горіли лампи задніх габаритних ліхтарів, чим порушив вимоги п. 31.4.7 «ї» Правил дорожнього руху.
У даному випадку, для підтвердження порушення позивачем п. 31.4.7 «ї» Правил дорожнього руху, відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, із відповідною фіксацією вчиненого правопорушення тощо.
Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.
При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Тобто, приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.      
Однак, колегія суддів звертає увагу про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого частиною першою статті 121 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем п. 31.4.7 «ї» Правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено дану відеофіксацію.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 337/346/17 та від 19 лютого 2020 року у справі № 524/1284/17.
При цьому, наданий до суду відеозапис є технічно несправним, що позбавляє суд ознайомитись з відеофіксацією подій, які мали місце 16 травня 2020 року.
Крім того, на час винесення судом першої інстанції, окрім зазначеного відеозапису у матеріалах справи були відсутні інші докази, що встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, та винність позивача у його вчиненні.
Таким чином, оскільки суть адміністративного правопорушення, що передбачена частиною першою статті 121 КУпАП, яка викладена відповідачем в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2542135 від 16.05.2020, не підтверджується належними та допустимими доказами, тому оскаржувана постанова є протиправною і підлягає скасуванню.
За правилами вимог частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
У той же час, змінюючи вказану постанову в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок на усне зауваження згідно ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення в силу малозначності діяння, судом першої інстанції не було враховано наступне.
Частиною другою статті 33 КУпАП встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
За статтею 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Зважаючи на викладене, розгляд та питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності є виключними повноваженнями посадової особи органу Національної поліції, а не суду.
При цьому, перелік справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, встановлено у частині першій статті 222 КУпАП.
Зважаючи на викладене, колегія суддів зазначає, що вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, або органу, який розглядає скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень КУпАП.
Таким чином, суд першої інстанції, помилково застосував до спірних правовідносин ст. 22 КпАП України, втрутившись у дискреційні повноваження органу, який вирішує дану категорію справ про адміністративне правопорушення. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від від 12.12.2019 року у справі №678/568/17.
Відтак, при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховуються обставини, які можуть вплинути на визнання адміністративного правопорушення малозначним.
Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції рішення прийнято з при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 229, 243,   246,   272,   286,   308,   315,   317,   321 КАС України  суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Греся Олександра Володимировича - задовольнити частково.
Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2020 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Греся Олександра Володимировича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2542135 від 16 травня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) за першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                             О.І. Шурко