КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                               
Справа № 756/16436/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/12753/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
23 листопада 2020 року                                                                                                     м. Київ
     колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ
   Київського апеляційного суду в складі:
                                                                                                                              
                                           головуючого     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,                                                                   
                                         
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Андрейчука Т.В.,-    
 
     встановила:
 
У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із названим позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07 вересня 2010 року б/н у сумі 34 820 грн 12 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 34 677 грн 61 коп., трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 142 грн 51 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.    
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідачки підлягає стягненню фактично отримана сума кредитних коштів. Стягуючи три відсотки річних суд першої інстанції виходив із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач був ознайомлений саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та Правил, і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Проте з такими висновками суду погодитися не можна.
Обґрунтовуючи пред`явлений позов, банк зазначив, що 07 вересня 2010 року з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписала заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 5 000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Крім того, банк вказав, що відповідачка належним чином не виконала умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 19 листопада 2019 року становить 60 481 грн 58 коп., з яких:
-        34 677 грн 61 коп. - заборгованість за тілом кредита, 
-        0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками;
-        0 грн 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками;
-        3 990 грн 50 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
-        18 457 грн 20 коп. - нарахована пеня;
-        500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина);
-        2 856 грн 27 коп. - штраф (процентна складова).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження позовних вимог банком надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07 вересня 2010 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором б/н від 07 вересня 2010 року, виписку по особовому рахунку, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видачу кредитних карт.
Вбачається, що згідно даних, зазначених у анкеті-заяві від 07 вересня 2010 року, ОСОБА_1 виявила бажання отримати зарплатну картку.
При цьому, анкета-заява не містить відомостей про отримання ОСОБА_1 кредитної картки «Універсальна».
Крім того в анкеті-заяві не зазначено відомостей про бажаний кредитний ліміт.
Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти. Також банк не підтвердив належними засобами доказування встановлення відповідачу кредитного ліміту. 
Згідно наданих банком довідок про видачу кредитних карток та зміну умов кредитування, ОСОБА_1 була видана кредитна картка та відкрито рахунок 16 вересня 2010 року. 
Утім відповідна анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку підписана 07 вересня 2010 року.
Доказів надання ОСОБА_1 кредитних коштів на виконання умов договору, підписаного 07 вересня 2010 року, матеріали справи не містять.
Виписка по особовому рахунку містить відомості про картки, видані починаючи з 16 вересня 2010 року.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено факт видачі відповідачці кредиту.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Скасовуючи рішення суду в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів виходить за межі доводів апеляційної скарги, оскільки судом при ухваленні рішення порушені норми матеріального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Додані до апеляційної скарги: виписка про рух коштів, довідка про умови кредитування, довідка про відкриття рахунку, довідка про встановлення кредитного ліміту, колегія суддів не бере до уваги, оскільки банком порушено порядок подання доказів.
При цьому, колегія суддів не бере до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що сторонами при укладенні договору були досягнуті усі істотні умови договору, оскільки згідно анкети-заяви від 07 вересня 2010 року відповідач просила надати їй зарплатну картку. Доказів на підтвердження укладення договору про надання кредитних коштів позивачем не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 27 серпня 2020 року постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-   
   постановила:
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови виготовлено 23 листопада 2020 року.

 
Головуючий                                                                                                       Є.В. Болотов 

 
Судді:                                                                                                                 О.Ф. Лапчевська

 
                                                                                                                            С.Г. Музичко