П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3253/19	
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді:  Димерлія О.О.
суддів: Танасогло Т.М. ,  Єщенка О.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від  27.01.2020р. у справі № 400/3253/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просило суд:
визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів UA504010/2019/000092/2 від 06.04.2019 р., UA504010/2019/000094/2 від 07.04.2019 р., UA504010/2019/000105/2 від 19.04.2019 р.,   UA504010/2019/000109/2 від 24.04.2019 р., UA504010/2019/000111/2 від 27.04.2019р.;
визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA504010/2019/00130 від 06.04.2019 р., UA504010/2019/00132 від 07.04.2019 р., UA504010/2019/00144 від 19.04.2019 р., UA504010/2019/00148 від 24.04.2019 р., UA504010/2019/00151 від 27.04.2019 р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час митного оформлення, митний орган поставив під сумнів заявлену декларантом митну вартість товару, хоча будь-які неточності та розбіжності були відсутні і витребував додаткові документи, які були надані в повному обсязі, однак незважаючи на отримання всіх документів, які підтверджують складові митної вартості товару, митницею прийнято оскаржувані рішення коригування митної вартості товарів, та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відповідач з позовними вимогами не погоджувався з підстав викладених у письмових відзивах на позовну заяву зазначаючи, що під час виконання митних формальностей спрацювала система управління ризиками, за результатами оцінки яких модулем АСАУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками) згенеровано обов`язкові митні процедури у вигляді контролю правильності визначення митної вартості. Також, надані декларантом для митного оформлення документи не містили всіх даних, які б підтверджували задекларовану ним митну вартість товару. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 р. по справі   № 400/3253/19 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод"  задоволено. 
Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів   UA504010/2019/000092/2 від 06.04.2019 р., UA504010/2019/000094/2 від 07.04.2019 р., UA504010/2019/000105/2 від 19.04.2019 р.,   UA504010/2019/000109/2 від 24.04.2019 р., UA504010/2019/000111/2 від 27.04.2019 р.
Визнано протиправними та скасовано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України UA504010/2019/00130 від 06.04.2019 р., UA504010/2019/00132 від 07.04.2019 р., UA504010/2019/00144 від 19.04.2019 р., UA504010/2019/00148 від 24.04.2019 р., UA504010/2019/00151 від 27.04.2019 р.
Задовольняючи адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість визначення ним митної вартості товару позивача за основним методом, а наявність в його базах даних інформації про аналогічні товари з іншою митною вартістю, не є свідченням помилкового визначення її позивачем. 
Не погодившись з вищеозначеним рішенням суду Миколаївською митницею ДФС подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків обставинам справи, у зв`язку з чим неправильно застосовано норми матеріального права  та порушено норми процесуального права, а тому відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги Миколаївською митницею ДФС зазначено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, не містять усіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості, мають розбіжності та неточності. Декларантом документально не підтверджено заявленої митної вартості.  
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.
Зокрема, колегію суддів установлено, що 10.12.2018р. між ТОВ ТБ «Гало-Полімер» (Продавець) та ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" (Покупець) укладено Контракт №20-Е-2018/18-353, за умовами якого Продавець зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та сплатити товар: натр їдкий (гідроксид натрію), кількістю, за ціною, на умовах і в строки, зазначені в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною контракту.
Ціна на товару визначається і приймається на умовах СРТ ст.Жовтнева, Одеської ж/д у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2010, і включає в себе усі витрати з постачання товару до вказаного місця.
З матеріалів справи убачається, що з метою виконання умов №20-Е-2018/18-353 від 10.12.2018р. ТОВ ТБ «Гало-Полімер» (Продавець) поставлено на користь ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" (Покупець) натр їдкий (гідроксид натрію), кількістю 480,465т., загальною вартістю 132478,79 доларів США. 
З метою здійснення митного оформлення вказаного товару, та підтвердження митної вартості товару, декларантом - ТОВ  "Миколаївський глиноземний завод", разом з митними  деклараціями №UА504010/2019/001012 від 06.04.2019р., №UА504010/2019/001025 від 07.04.2019р., №UА504010/2019/001130 від 19.04.2019р., №UА504010/2019/001203 від 27.04.2019р., №UА504010/2019/001162 від 24.04.2019р., до Миколаївської митниці ДФС були надані наступні документи:  зовнішньоекономічний контракт, специфікації, інвойси, накладні СМГС, біржові котирування, експортні ВМД країни відправлення.
Під час перевірки Миколаївською митницею ДФС наданих декларантом на підтвердження митної вартості товару, документів, фахівцями контролюючого органу установлено, що у поданих документах містяться розбіжності,  а також надані позивачем документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (витрати на доставку товару до пункту призначення, страхування); декларантом не надано документального формування  ціни з урахуванням її числових значень (ціни товару, транспортних витрат до пункту призначення, страхування, документального обґрунтування зниження ціни на 62,90дол.США/тн (FOB Med Low мінус знижка у розмірі 17%)). На аркушах 1-9 контракту від 10.12.2018р. №20-Е-2018/18-353 (знизу) відсутній підпис керівника ТОВ МГЗ і печатки підприємства. На інвойсі від 11.03.2019р. №175/4 відсутній підпис керівника ТОВ ТД Галополимер, що ставить під сумнів дійсність інформації, зазначеної в цих документах (у пред`явленій довіреності від 17.12.2018р. №20-2019 зазначено, що право підпису делеговано Потаповій Г.В., із зазначенням права підпису інвойсів та рахунків фактури для третьої особи - ТОВ «Технологічна компанія «Шлюмберже» по договору поставки від 01.02.2016р. №CW2472907, що немає відношення до ТОВ «МГЗ»).
З урахуванням чого, та з метою підтвердження митної вартості товару, заявленої у митних деклараціях, митним органом на підставі вимог ч.3  ст.53 Митного кодексу України, було зобов`язано декларанта протягом 10-ти календарних днів надати додаткові документи, а саме: бухгалтерську документацію - щодо оплати складових митної вартості (страхування), страховий поліс; щодо формування ціни товару з документальним обґрунтуванням ціни товару (зокрема, витрати на доставку товару до пункту призначення, страхування); щодо вартості соди каустичної, гідроксид натрію (луг натрію їдкого, очищений); щодо вартості соди каустичної, гідроксид натрію (луг натрію їдкого технічного); висновки про вартісні та якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; договір (угоду, контракт) із третіми особами пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.
За результатами розгляду питання щодо митного оформлення, зазначеного у митних деклараціях, товару, Миколаївською митницею ДФС прийнято спірні Рішення про коригування митної вартості товарів №UA504010/2019/000092/2 від 06.04.2019 р., №UA504010/2019/000094/2 від 07.04.2019 р., №UA504010/2019/000105/2 від 19.04.2019 р.,   №UA504010/2019/000109/2 від 24.04.2019 р., №UA504010/2019/000111/2 від 27.04.2019р., а також Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA504010/2019/00130 від 06.04.2019 р., №UA504010/2019/00132 від 07.04.2019 р., №UA504010/2019/00144 від 19.04.2019 р., №UA504010/2019/00148 від 24.04.2019 р., №UA504010/2019/00151 від 27.04.2019 р.
Спірні правовідносини виникли у сфері митної справи і стосуються процедури визначення митної вартості товарів та правомірності рішень відповідача щодо коригування митної вартості товару, котрий імпортується на митну територію України, та регулюються положеннями  Митного кодексу України від 13.03.2012р. №4495-VI  (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 49 якого митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.1  ст.52 Митного кодексу України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII  цього Кодексу  та цією главою.
За приписами ч.2  ст.52 Митного кодексу України  декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Як встановлено ч.1  ст.53 Митного кодексу України  у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч.2  ст.53 Митного кодексу України  документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у  частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Отже,  Митним кодексом України  передбачено, та встановлено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Відповідно до ч.ч.3-5  ст.53 Митного кодексу України  у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6  ст.53 Митного кодексу України).
Частиною 2  статті 54 Митного кодексу України  передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у  частині першій  статті 58  цього Кодексу.
Відповідно до ч.6  ст. 54 Митного кодексу України  орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2)  неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9  цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частинами 1 та 2  статті 55 Митного кодексу України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54  цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених  частиною третьою  статті 53  цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом  доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до  розділу Х цього Кодексу  в розмірі, визначеному  органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до  глави 4 цього Кодексу  або до суду.
Згідно зі  ст.57 Митного кодексу України  визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Згідно зі  ст.58 Митного кодексу України  метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень  частини десятої  цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Уразі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у  пункті 2 частини першої  статті 57  цього Кодексу.
Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.
Водночас, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.
При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, та відмови у митному оформленні, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, витребовувати контролюючий орган має лише ті документи, які уможливлюють пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості,  та жодним чином не всі, котрі передбачені  статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Зокрема, як з`ясовано колегією суддів, та зазначено вище, під час перевірки Миколаївською митницею ДФС наданих ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" для підтвердження митної вартості товару, документів, фахівцями контролюючого органу установлено, що у поданих документах містяться розбіжності,  а також надані позивачем документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (витрати на доставку товару до пункту призначення, страхування); декларантом не надано документального формування  ціни з урахуванням її числових значень (ціни товару, транспортних витрат до пункту призначення, страхування, документального обґрунтування зниження ціни на 62,90дол.США/тн (FOB Med Low мінус знижка у розмірі 17%)). На аркушах 1-9 контракту від 10.12.2018р. №20-Е-2018/18-353 (знизу) відсутній підпис керівника ТОВ МГЗ і печатки підприємства. На інвойсі від 11.03.2019р. №175/4 відсутній підпис керівника ТОВ ТД Галополимер, що ставить під сумнів дійсність інформації, зазначеної в цих документах (у пред`явленій довіреності від 17.12.2018р. №20-2019 зазначено, що право підпису делеговано Потаповій Г.В., із зазначенням права підпису інвойсів та рахунків фактури для третьої особи - ТОВ «Технологічна компанія «Шлюмберже» по договору поставки від 01.02.2016р. №CW2472907, що немає відношення до ТОВ «МГЗ»).
Між тим, суд не погоджується з означеною позицію митного органу, виходячи з наступного.
10.12.2018р. між ТОВ ТБ «Гало-Полімер» (Продавець) та ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" (Покупець) укладено Контракт №20-Е-2018/18-353, за умовами якого ціна на товару визначається і приймається на умовах СРТ ст.Жовтнева, Одеської ж/д у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2010, і включає в себе усі витрати з постачання товару до вказаного місця.
Відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2010 умови CPT (англ.  Carriage Paid To)  (… named place of destination), або  Фрахт/перевезення оплачені до (…назва місця призначення)  означають, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики чи втрати ушкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. Під словом перевізник розуміється будь-яка організація, яка на підставі договору перевезення бере на себе зобов`язання забезпечити самому чи організувати перевезення товару по залізниці, автомобільним, повітряним, морським і внутрішнім водним чи іншим транспортом чи комбінацією цих видів транспорту.
Як встановлено колегією суддів, декларант неодноразово повідомляв митний орган про те, що товар за контрактом не страхувався, а тому надати страховий поліс немає можливості.
Також, згідно з п.2.1 Контракту №20-Е-2018/18-353 від 10.12.2018р. ціна на товар включає в себе усі витрати з постачання товару до вказаного місця.
Окрім того, судом з`ясовано, що в матеріалах справи наявні відповідні сертифікати якості натрію їдкого очищеного, відповідно до яких продукт відповідає ДСТУ 11078-78 зі змінами №1-3 попр. 1-2 Марка А.
Між тим, Миколаївську митницю ДФМ повідомлено, що договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов`язаних з контрактом №20-Е-2018/18-353 від 10.12.2018р. про поставку товару, митну вартість якого визначено, не укладалось, оскільки ТОВ «МГЗ» є кінцевим споживачем продукту.
Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком окружного адміністративного суду, що відсутність підписів на платіжному дорученні в іноземній валюті або банківських металах пояснюється тим, що таке доручення подавалось в електронному виді, що дозволяється приписами Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України 28 липня 2008 р. № 216.
Судом відхиляються також інші підстави для коригування митної вартості товарів, на котрі наголошено Миколаївською митницею ДФС у спірних рішеннях, оскільки означені недоліки, як з`ясовано судом, жодним чином не впливають на митну вартість товару, та відповідно не можуть слугувати безумовною підставою для її коригування.
Отже, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, колегією суддів установлено, що ТОВ "Миколаївський глиноземний завод", з метою підтвердження митної вартості товару, до Миколаївської митниці ДФС надано документи, які містять необхідну інформацію про товар, та його ціну. Натомість, суб`єктом владних повноважень не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару свідчать, що митна вартість товару занижена, як і не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та необхідність застосування резервного методу визначення митної вартості товару.
Відповідно до ст.ст.189,  190 Господарського кодексу України, ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін. Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Обов`язок доведення митної вартості товару покладено на декларанта. Орган доходів і зборів має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися, у тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.
Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, основою для визначення Миколаївською митницею ДФС митної вартості була митна вартість оцінюваних товарів МД №UA204040/2018/13499 від 26.12.2018р. 
Проте, вказана графа оскаржуваного рішення не містить відомостей, які саме товари були використані в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості таких товарів, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, відсутнє її коригування, не зазначено фактів, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості, тощо.
До того ж, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару, та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.
Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що відомості, котрі містяться в ЄАІС, мають суто допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором в контексті вчинення відповідних дій.
Також, наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не є підставою для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Миколаївською митницею ДФС належними доказами не доведено, що позивачем до митного органу не надано усіх необхідних документів для підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості товару, внесено до декларацій недостовірні чи неточні відомості, або надано документи, котрі містили розбіжності, що у свою чергу унеможливлювало б визначення митної вартості товару за ціною контракту.
При цьому, повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товару можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву у правильності митної оцінки товару.
Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Відтак, враховуючи, що декларантом - ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" до Миколаївської митниці ДФС за вказаним зовнішньоекономічним договором надано усі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, котрі цілком достатні для підтвердження кількісних та вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначення відповідачем митної вартості не за основним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору), не є обґрунтованим, а тому суперечить основним принципам здійснення державної митної справи, визначеним статтею 8 Митного кодексу України, зокрема, законності, додержання прав, та охоронюваних законом інтересів осіб, та відповідно відсутності підстав для коригування митним органом митної вартості товару.
До того ж, Миколаївською митницею ДФС не доведено, та суду не надано належних доказів на підтвердження правомірності застосування до заявленої ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" у митних деклараціях митної вартості саме другорядного методу визначення митної вартості  резервного, та послідовного вибору методів, як того вимагають положення ч.3 ст.57 Митного кодексу України.
Крім того, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей, та недоліків у поданих документах, не конкретизуючи, у чому саме такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару,  та чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, на думку суду, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції, в системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, та не впливають на висновки суду, викладені в рішенні суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
З підстав визначених статтею 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року по справі № 400/3253/19 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Танасогло Т.М.    Єщенко О.В.