Постанова
Іменем України
 
20 жовтня 2020 року  
м. Київ
 
справа № 552/3121/18
провадження № 51-2775км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання прокурора  захисника	  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 11 січня 2019 року та вирок Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2020 року щодо 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Полтави,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 125, частиною 2 статті 186, частиною 1 статті 187 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Обставини справи

1.  Вироком Київського районного суду м. Полтави від 11 січня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим та  засуджено до покарання:
–  за частиною 2 статті 125 КК – у виді обмеження волі на строк 1 рік; 
–  за частиною 2 статті 186 КК – у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
–  за частиною 1 статті 187 КК – у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до статей 70, 72 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення на строк 4 роки. На підставі статті 75 КК засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 цього Кодексу.
За частиною 1 статті 309 КК ОСОБА_7 визнано невинуватим і виправдано у зв`язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.
2.  Суд визнав доведеним, що у 2017 року в м. Полтаві засуджений вчинив ряд злочинів за обставин, детально викладених у вироку, а саме: 
–  25 червня приблизно о 12:00 на вул. Лучниківській він на автомобілі «Opel Кadett» заблокував рух автомобіля ВАЗ-2104 під керуванням ОСОБА_8 , чим змусив останнього зупинитись і вийти. Після короткої розмови засуджений ударив ОСОБА_8 гумовим кийком в потилицю, а потім завдав ще не менше 6-ти ударів у різні частини тіла, заподіявши останньому легких тілесних ушкоджень, у тому числі й таких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Потім засуджений відкрито викрав із салону автомобіля ОСОБА_8 300 грн. Такі дії судом кваліфіковано за частиною 1 статті 187 КК як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого;
–  того ж дня приблизно о 17:00 на території ринку «Браїлки» на вул. Баленка засуджений зірвав з шиї   ОСОБА_9 золотий хрестик вартістю 6000 грн, а потім кулаком ударив останнього в обличчя, від чого той впав на землю. Такі дії судом кваліфіковано за частиною 2 статті 186 КК як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно;
–  того ж дня приблизно о 17:05 за командою засудженого його собака бійцівської породи покусала ОСОБА_9 , заподіявши легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Такі дії кваліфіковано за частиною 2 статті 125 КК як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;
–  25 жовтня приблизно о 23:55 поблизу будівлі банку «Полтава Банк» на  вул.  Гожулянській, 4 засуджений відкрито заволодів мобільним телефоном вартістю 1700 грн та грошима у сумі 1000 грн неповнолітнього ОСОБА_10 . Такі дії кваліфіковано за частиною 2 статті 186 КК як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
3.   Полтавський апеляційний суд 16 березня 2020 року за скаргою прокурора скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалив новий вирок, яким призначив засудженому покарання:
–  за  частиною 2 статті 125 КК – у виді обмеження волі на строк 1 рік; 
–  за частиною 2 статті 186 КК – у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
–  за частиною 1 статті 187 КК – у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі статей 70, 72 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення на строк 4 роки.
Вимоги і доводи касаційних скарг 
4.  В аналогічних за змістом і доводами касаційних скаргах засуджений та захисник просять на підставах, визначених пунктами 1 та 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), скасувати оскаржені судові рішення, а кримінальне провадження закрити через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості засудженого.
5.  Сторона захисту вважає, що винуватості засудженого не доведено поза розумним сумнівом за всіма епізодами злочинної діяльності, а вирок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях і недопустимих доказах, судовий розгляд проведено неповно, упереджено, з обвинувальним ухилом.
6.  На переконання скаржників, висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, адже зроблені на підставі недостовірних та суперечливих показань потерпілих і свідків сторони обвинувачення без урахування позиції обвинуваченого. 
7.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
Позиції інших учасників судового провадження
8.  Засуджений та захисник у судовому засіданні підтримали доводи своїх скарг. 
9.  Прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту та просив залишити вирок апеляційного суду без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.
Оцінка Суду
10.  Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скаргах доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подані скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
11.  Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що  суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. Суд звертає увагу, що ні в касаційних скаргах, ні під час касаційного розгляду сторона захисту не навела будь-яких доводів щодо порушень, допущених апеляційним судом та незаконності ухваленого ним вироку.
12.  З приводу доводів сторони захисту, які стосуються необгрунтованості висновків суду першої інстанції про винуватість засудженого, Суд зазначає, що відповідно до статті 438 КПК суд касаційної інстанції вправі скасувати або змінити оскаржені судові рішення лише у випадку допущеного судами істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Суд не має права скасовувати або змінювати судові рішення, постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
13.  Згідно з частинами 1 і 3 статті 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд вирішує лише питання, винесені на його розгляд сторонами. Відповідно до частини 1 статті 404 КПК апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах питань, винесених на його розгляд сторонами. 
14.  У цьому провадженні, як убачається з його матеріалів, сторона захисту не  подавала апеляційної скарги і, таким чином, не порушувала перед апеляційним судом питання, які зазначає у своїх касаційних скаргах. 
15.  В апеляційному порядку вирок суду першої інстанції переглядався виключно з питань, які поставила перед судом сторона обвинувачення в апеляційній скарзі: необґрунтоване виправдання ОСОБА_7 за частиною 1 статті 309 КК, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість і неправильне застосування статті 75 КК. 
16.  Апеляційний суд під час апеляційної процедури розглянув справу в межах апеляційної скарги прокурора, частково задовольнив її  та  ухвалив новий вирок, яким призначив засудженому покарання, що належить відбувати реально. 
17.  На думку Суду, вирок апеляційного суду належним чином вмотивований і  відповідає вимогам статті 420 КПК. У вироку наведено вимоги та доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, а також обґрунтування того, чому з частиною доводів суд погодився, а інші відхилив.
18.  Не розглянувши доводів, наведених у касаційних скаргах засудженого і захисника (див. пункти 5 та 6 вище), апеляційний суд діяв відповідно до вимог процесуального закону. 
19.  Отже, Суд відхиляє згадані вище доводи сторін захисту, оскільки дотримання апеляційним судом процесуальних правил не може бути підставою для скасування ухваленого ним судового рішення.
20.  Таким чином, істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку апеляційного суду, при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено, а тому Суд вважає, що касаційні скарги засудженого та захисника слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Вирок Київського районного суду м. Полтави від 11 січня 2019 року та вирок Полтавського апеляційного суду від 16 березня 2020 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та його захисника – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                 ОСОБА_3