П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/1926/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
02 грудня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року  (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року позов задоволено, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2014 по 31.05.2014; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2014р. у справі №286/2976/14-а за період з 01.01.2014 по 31.05.2014, по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, а саме 23.07.2019.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач вказує на відсутність підстав для визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області неправомірними, оскільки у відповідача відсутнє належне фінансування.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.     
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 23.07.2019, на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2014р. у справі №286/2976/14-а, була здійснена виплата позивачу щомісячного підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, державної пенсії по інвалідності, передбачених статтями 39, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 по 31.05.2014 в сумі 40298,98 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку та не заперечується відповідачем.
Позивач звернулася до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії.
Листом від 06.02.2020 № 99-295/Б-02/8-0600/20 відповідач повідомив, що кошти, нараховані на виконання рішення суду виплачені у Порядку, затвердженому Постановою КМ України від 22.08.2018 № 649, у порядку черговості.
Не погоджуючись з даною відповіддю, позивач звернулась до суду.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійним органом допущено порушення встановленого строку виплати пенсії, а тому у позивача виникло право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за спірний період.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Згідно із ч.2 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).
Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно з п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159), компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Наведені норми свідчать, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст.2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду від 03.07.2018 справа № 521/940/17, а згідно п. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як свідчать матеріали справи, виплата позивачу сум передбачених статтями 39, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.01.2014 по 31.05.2014 відбулась на виконання судового рішення лише 23.07.2019.
Таким чином, несвоєчасне нарахування сум відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки тривале не нарахування та невиплата пенсії за минулі періоди сталися з вини відповідача, зокрема, призначення і виплати позивачу заниженого розміру пенсії, то останній має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих йому на підставі рішення суду.
Враховуючи той факт, що позивачу не було вчасно виплачено пенсію за вищевказаний період, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо правомірності зобов`язання відповідача провести розрахунок та виплату компенсації по день фактичної виплати пенсії.
Твердження апелянта про те, що нараховані та виплачені позивачу за рішенням суду кошти не є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ, мають характер одноразової виплати є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку щомісячних пенсійних виплат та відновлення прав позивача, порушених відповідачем при виплаті пенсії у меншому розмірі. Тобто, вказані кошти є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ.
Те, що бюджетом ПФУ не передбачено виплату компенсації втрати частини доходів громадян, не є підставою для порушення права позивача на компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, встановлену законодавством.
Суд зазначає, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань судом до уваги не приймається.
Посилання відповідача на Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" в даному випадку є недоречним, оскільки він не має жодного відношення до виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2014р. у справі №286/2976/14-а і відповідачем ніяких доказів про те, що вказане судове рішення виконувалось органами Казначейства відповідно до цього закону, не надано.    
Крім того, щодо строку звернення до суду з відповідним позовом, слід зазначити, що з огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини 2 статті 122 КАС України в системному зв`язку з положенням ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно протиправності дій відповідача щодо відмови нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.    
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі  02 грудня 2020 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.