ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року	Львів	Справа № 161/8531/20 пров. № А/857/11124/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                         Макарика В.Я.
суддів –                                                                 Бруновської Н.В., Матковської З.М. 
за участю секретаря судового засідання – Волошин М.Я. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення  Луцького міськрайонного суду Волинської області  від 12 серпня 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції, Філюк Т.М., м. Луцьк) у справі № 161/8531/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про скасування постанови,-

                                                       В С Т А Н О В И В:

28 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Поліської митниці Держмитслужби в якому просив про скасування постанови у справі про порушення митних правил №0280/20400/20 від 14 травня 2020 року.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області адміністративний позов задоволений. Скасованоз постанову виконуючого обов`язки начальника Поліської митниці Держмитслужби Мужева О.О. від 14 травня 2020 року у справі про порушення митних правил №0280/20400/20, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 767 279,28 гривень. Провадження в справі про порушення митних правил №0280/20400/20 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апелянт Поліська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.
Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що особою уповноваженою на декларування (директором) ТзОВ «КАР БРОК ЮА» ОСОБА_1 на підставі договору декларування №2 від 22 липня 2019 року, укладеного з ТОВ «ЕКСІМ КАР» на митний пост «Луцьк» Поліської митниці Держмитслужби подано нижчезазначені митні декларації типу ІМ40ДЕ з метою проведення митного оформлення та випуску у вільний обіг наступних транспортних засобів:
-Mercedes-Benz Sprinter, VIN: НОМЕР_1 , 2017 року випуску;
-Volkswagen Transporter, VIN: НОМЕР_2 , 2016 року випуску;
-Volkswagen Transporter, VIN: НОМЕР_2 , 2016 року випуску;
-Renault Master, VIN: НОМЕР_3 , 2017 року випуску;
-Renault Kangoo, VIN: НОМЕР_4 року випуску;
-Volkswagen Transporter, VIN: НОМЕР_5 , 2016 року випуску;
-Renault Trafic, VIN: НОМЕР_6 , 2017 року випуску;
-Renault Master, VIN: НОМЕР_7 , 2017 року випуску;
-Opel Vivaro, VIN: НОМЕР_8 , 2017 року випуску;
-Renault Kangoo, VIN: НОМЕР_9 , 2017 року випуску.
Митну вартість транспортних засобів декларантом ОСОБА_1 заявлено з використанням резервного методу визначення митної вартості. Підставою для використання другорядного (резервного) методу визначення митної вартості транспортного засобу є витяг з електронного довідника «SuperSchwache» (отриманий за VIN- кодом та Schwache-Code транспортного засобу), який поданий до митного оформлення та зазначений у графі 44 зазначеної митної декларації під кодом документа 3022.
Управлінням контролю митної вартості, класифікації, походження товарів та прогнозування надходжень Поліської митниці Держмитслужби проведено перевірку правильності визначення та з`явлення особою уповноваженою на декларування (директором) ТОВ «КАР БРОК ЮА» ОСОБА_1 митної вартості транспортних засобів (доповідна записка від 15 січня 2020 року №7.13-15/вн.-12/136).
При співставленні даних, отриманих посадовими особами Поліської митниці Держмитслужби з електронного довідника «SuperSchwacke» (з використанням тих самих відправних даних транспортних засобів), виявлено невідповідність отриманих результатів в частині вартісного рівня задекларованих транспортних засобів, які є значно вищими від заявленого декларантом у вищезазначених митних деклараціях.
З оскаржуваної постанови слідує, що на думку митного органу, під час отримання інформації про вартість транспортного засобу до електронного довідника «SuperSchwacke» позивачем вносилася недостовірна інформація про транспортні засоби, що в подальшому призвело до заниження митної вартості автомобіля та зменшення розміру митних платежів.
Суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов виходив, з тих підстав, що 
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Відповідно до ч. 1  ст. 257 МК України  декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
За змістом ст. ст.  49,  50 МК України  митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно із ч. ч. 1 та 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до  глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України  з`явлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII  цього Кодексу  та цією главою.
Частинами 4, 5 статті 58 МК України передбачено, що  митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень  частини десятої  цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).
Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
За змістом частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Також, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. ч. 1-3  ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1  ст. 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  ст. 55 цього Кодексу.
Згідно із ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Частинами 1 - 3 ст. 57  МК України  передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями  ст. ст. 59 і 60 цього  Кодексу.
При декларуванні автомобіля уповноваженою особою самостійно обрано шостий (резервний) метод визначення митної вартості.
Як вбачається з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем подано митну декларацію типу «ІМ 40 ДЕ» що була зареєстрована за номером № UA204120/2019/302630 до неї було додано інвойс та з витяг із електронного довідника «SuperSchwache» (отриманий за VIN-кодом та Schwache-Code транспортного засобу).
Однак, відповідач при прийняті оскаржуваної постанови вказав на те, що при співставленні даних, отриманих посадовими особами Поліської митниці Держмитслужби з електронного довідника «SuperSchwacke» (з використанням тих самих відправних даних транспортних засобів), виявлено невідповідність отриманих результатів в частині вартісного рівня задекларованих транспортних засобів, які є значно вищими від заявленого декларантом у вищезазначених митних деклараціях.
Проте, як встановлено судом першої інстанції, такі висновки відповідача документально не підтверджені, адже митний орган не надав суду витяг з електронного довідника «SuperSchwacke» (з використанням тих самих відправних даних транспортних засобів), де вартість цих автомобілів була б вищою, що заявлену позивачем.
Враховуючи вищенаведене, оцінка SCHWACKE повинна здійснюватися з технічним оглядом (експертизою) реального стану конкретного автомобіля, а саме щодо наявності будь-яких технічних ушкоджень або інформацію про стан транспортного засобу внаслідок експлуатації.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що зазначена у витязі інформація щодо вартості автомобіля є не об`єктивною, оскільки поданий на митне оформлення транспортні засоби є вживаними та інформація про технічний стан останніх за наслідками відповідної експертизи не подавалась для оцінки програмним комплексом SCHWACKE.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не з`ясував належним чином всіх обставин, які мають значення для справи, не довів наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів.
Відповідно до  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Крім того, оскаржуваною постановою у справі про порушення митних правил не встановлено жодного факту подання позивачем недостовірних документів, надання ним недостовірної інформації та/або ненадання заявником всієї наявної у нього інформації.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях позивача складу порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, а також про невідповідність висновків, що містяться в оскаржуваній постанові про порушення митних правил фактичним обставинам справи, що є підставою для її скасування.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись статтями 229 ч. 4, 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 161/8531/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 13.11.2020 року