ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 грудня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 747/471/17
Головуючий у першій інстанції – Тіщенко Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1248/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,
сторони: позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2017 року (місце ухвалення – м. Талалаївка, дата складання повного тексту – 28.08.2017) у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
                                     В С Т А Н О В И В:
У липні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилались на те, що між сторонами 29.09.2011 було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте у порушення умов кредитного договору позичальник своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями внаслідок чого у відповідача перед банком утворилась заборгованість, яка станом на 31.05.2017  становить: 15111,85 грн, з яких: 131,46 грн – заборгованість за кредитом; 10386,39 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 3398,20 грн – заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил нпадання банківських послуг; 500,00 грн – штраф (фіксована частина), 695,80 грн – штраф (процентна складова).
Заочним рішенням Талалаївського районного суду від 28.08.2017 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі. Стягнуто із ОСОБА_2 на корсиь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за ерудитним договором від 29.09.2011 в сумі 15 111, 85 грн та 1600,00 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
Ухвалою Талалївського районного суду від 04.09.2020 заяву представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Сподара А.В. про перегляд заочного рішення Талалаївського районного суду від 28.08.2017 по справі № 747/471/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – залишено без задоволення.
Заочне рішення суду першої інстанції від 28.08.2017 обгрунтовано тим, що позичальник не виконує  належним чином   умов кредитного договору,  він попереджався  про  можливість  звернення  до суду,  позовні вимоги є обґрунтованими, тому підлягають   задоволенню у повному  обсязі.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 – адвокат Сподар А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Талалаївського районного суду від 28.08.2017, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду не відповідає обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права.
В обгрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник посилається на те, що вона не знала про існування судового процесу та небула належним чином повідомлена про проведення судового засідання. При цьому посидається на проживання в м. Києві, а потім в м. Переняслав-Хмельницький.
У скарзі заявник зазначає, що не відповідає законодавсту стягнення комісії за кредитним договором, оскільки вона не передбачена ст.ст. 1046, 1047 ЦК України. Стягнення додаткових платежів, таких як: 10386,39 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 3398,20 грн – заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил нпадання банківських послуг; 500,00 грн – штраф (фіксована частина), 695,80 грн – штраф (процентна складова), жодним документом не передбачено, а тому їх стягнення є незаконним.
Заявник посилається, що строк дії кредитного договору, укладеного між сторонами, який обмежується строком дії кредитної картки до 31.03.2013.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
АТ КБ «ПриватБанк» подано відзив на апеляційну скаргу, проте він не може бути прийнятий до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки поданий в порушення вимог встановлених ухвалою Чернігівського апеляційного суду про відкриття провадження у справі, у відповідності до ч. 1 ст. 360 ЦПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_2 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 29.09.2011 (а.с. 5).
Згідно інформації викладеної у вказаній заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Пам`ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становлять укладений Договір про надання банківських послуг.
У тексті вказаної заяви зазначено, що позичальник ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Погоджується, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.
Банком додано до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без зазначення дат, які відповідачем не підписані (а.с. 7-30).
На підтвердження заявленої Банком у позові заборгованості відповідача до позову додано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 29.09.2011, укладеного між ПриватБанком та клієнтом – ОСОБА_2 , станом на 29.09.2011 становить 15111,85 грн, з яких: 131,46 грн – заборгованість за кредитом; 10386,39 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 3398,20 грн – заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил нпадання банківських послуг; 500,00 грн – штраф (фіксована частина), 695,80 грн – штраф (процентна складова) (а.с. 4).
З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та з копії свідоцтва про шлюб вбачається, що у зв`язку з укладеннями шлюбів прізвище відповідача з « ОСОБА_4 » змінилось на « ОСОБА_5 » (а.с. 59, 60-61).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги банку є законними та обгрунтованими. Підписуючи анкету – заяву позичальник приєднався до кредитного договору та отримав кредитний ліміт на платіжну картку з відповідним кредитним лімітом, зі сплатою відсотків за користування кредитом, проте внаслідок не повернення кредиту у позичальника утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення вимог, разом з тим висновок суду про задоволення вимог у частині стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит, нарахованої пені, а також штрафів (фіксована частина та процентна складова) не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Проте, як вбачається з матеріалів справи Анкета-заява від 29.09.2011, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить даних щодо визначеного розміру кредитного ліміту та процентної ставки, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, отже, у цій справі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за кредитом, та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.09.2011, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору (а.с. 6-30).
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD») та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції матеріали справи не містили підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справах № 481/1243/16-ц, № 175/4634/15-ц та № 330/1607/16-ц.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивач та відповідач). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам фактичних матеріалів і доказів не збирає.
За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює докази належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.
Таким чином, врахувавши наведені норми чинного законодавства, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, слід дійти висновку про задоволенння апеляційної скарги частково, оскільки суд прийшов до правильного висновку в частині задоволення вимог щодо тіла кредиту та помилкового висновку про задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за кредитом та штрафами (процентна складова та фіксована частина).
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Не можуть бути підставою відмови у задоволенні вимог щодо тіла кредиту посилання заявника на строк дії кредитного договору, укладеного між сторонами, який обмежується строком дії кредитної картки до 31.03.2013, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно з частинами першою та третьою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі               № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті               264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».
З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.09.2011, укладеного між ПриватБанком та клієнтом – ОСОБА_2 , станом на 31.05.2017 вбачається, що позичальником 28.04.2015 було внесено суму погашення за наданим кредитом, що свідчить про визнання ним боргу перед АТ КБ «ПриватБанк» та переривання позовної давності у спірних правовідносинах, звернення позивача з позовом до суду 31.07.2017 відбулось в межах трирічної позовної давності. 
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду в повному обсязі доводи апеляційної скарги, що відповідач не знала про існування судового процесу та небула належним чином повідомлена про проведення судового засідання. При цьому посилається на проживання в м. Києві, а потім в м. Переняслав-Хмельницький.
Вказані обставини були перевірені судом першої інстанції під час розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення Талалаївського районного суду від 28.08.2017, яким дана обґрунтована та правильна оцінка з посиланням на норми процесуального закону чинного на час розгляду справи, а тому колегія суддів апеляційного суду не вважає за доцільне констатувати встановлені обставини, які не є підставою для скасування рішення суду в повному обсязі.
Інші твердження скаржника не є підставою для скасування рішення повністю з відмовою у задоволенні позову, оскільки висновки суду першої інстанції у частині задоволення вимог щодо тіла кредиту є правильними та обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду у цій частині не спростовують.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Ураховуючи те, що суд першої інстанції, правильно встановивши характер спірних відносин, що виникли між сторонами, правильно визначив розмір заборгованості за тілом кредиту, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 .
Проте, помилковим є висновок суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо стягнення 10386,39 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 3398,20 грн – заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил нпадання банківських послуг; 500,00 грн – штраф (фіксована частина), 695,80 грн – штраф (процентна складова), тому рішення суду  підлягає в цій частині скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задовольняється частково, відповідно підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору за  розгляд справи у суді першої інстанції з відповідача на користь банку з 1600 грн до 144 грн, та стягнення 2184 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом з банку на користь відповідача.
Керуючись ч. 13 ст. 141, ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати заочне рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2017 року  в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3398,20 грн – заборгованість за пенею та комісією, а також штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн – штраф (фіксована частина), 695,80 грн – штраф (процентна складова), відмовивши у задоволенні цих вимог.
Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 14360570) боргу по кредитному договору з 15 111,85 грн до 131,46 грн та судового збору з 1600 грн до 144,00 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в сумі 2184,00 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст рішення складено 28.12.2020.
Головуючий                                                        Судді :