ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 500/770/20 пров. № А/857/8794/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Пліша М.А.
за участі секретаря судового засідання         Кітраль Х.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року (суддя – Мандзій О.П., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 10 червня 2020 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

                                                              ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в березні 2020 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПC у Тернопільській області, у якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.02.2020 №0001023201. Позовні вимоги обґрунтовано безпідставністю прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з тих підстав, що положення Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі – Закон №481/95-ВР) виключають можливість реєстрації в Єдиному державному реєстрі місць зберігання відомостей про місця зберігання алкогольних напоїв для тих суб`єктів господарювання, що не отримали відповідної ліцензії. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі №500/770/20 адміністративний позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що позивач порушила вимоги статті 15 Закону №481/95-ВР, а саме здійснила зберігання алкогольних напоїв в місцях не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання (далі - Єдиний реєстр), що є підставою для застосування до позивача штрафних санкцій. Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 25.02.2020 №0001023201прийняте відповідачем правомірно, що зумовлює безпідставність заявлених позовних вимог.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 з 01.02.2017 зареєстрована як фізична особа-підприємець, яка здійснює господарську діяльність в барі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основний вид діяльності - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.
Працівниками Головного управлінням ДПС України у Тернопільській області 06.02.2020, на підставі наказу від 06.02.2020 № 206, направлень від 06.02.2020 №273 та №274, проведено фактичну перевірку з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової, роздрібної торгівлі та зберігання алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального, в барі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт від 06.02.2020 №149/19-00-32-01/ НОМЕР_1 .
Актом встановлено порушення позивачем вимог статті 15 Закону №481/95-ВР, яке полягало у зберіганніалкогольних напоїв з метою реалізації, а саме: пляшки горілки «Медоф» класік, ємкістю 0,5 л, пляшки пива «Бочкове», ємкістю 0,5 л, за відсутності довідки про внесення місця зберігання до Єдиного реєстру.
На підставі акта перевірки від 06.02.2020 №149/19-00-32-01/ НОМЕР_1 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.02.2020 №0001023201, яким позивачу за порушення частини п`ятдесят п`ятої статті 15 Закону №481/95-ВР нараховано фінансову санкцію у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.
Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що обставини даної справи свідчать про відсутність у діях позивача ознак складу правопорушення, за яке спірним рішенням податкового органу до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції, що обумовлює безпідставність та протиправність спірного акту індивідуальної дії.
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, визначені Законом №481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до частини двадцятої статті 15 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Частинами п`ятдесят п`ятою – п`ятдесят восьмою статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.
Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.
До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.
Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.
Згідно із частиною першою статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Частиною другою статті 17 Закону №481/95-ВР передбачена відповідальність за зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 грн.
Системний аналіз вказаних правових норм у своєму взаємозв`язку свідчить про те, що штрафні санкції за зберігання алкогольних напоїв та/або тютюнових виробів у місцях, не внесених до Єдиного реєстру, можуть бути застосовані до суб`єктів, що здійснюють оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №813/3034/17, від 26 грудня 2018 у справі №803/454/17, від 26 лютого 2019 року у справі №825/1574/15-а,від 24 квітня 2019 року у справі №820/212/16.
Отже, передумовою для включення місця зберігання до Єдиного реєстру є отримання ліцензії на право роздрібної або оптової торгівлі алкогольними напоями. Тоді як, місця зберігання алкогольних напоїв, які призначені для особистого вживання або іншого призначення, не пов`язаного з їх реалізацією, не підлягають внесенню до Єдиного реєстру, оскільки на такі відносини не поширюється дія Закону № 481/95-ВР.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 22 травня 2020 року у справі №817/761/16, висновок якої суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України.
Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що у позивача наявна ліцензія на оптову чи роздрібну торгівлю алкогольними напоями, а також того, що позивач здійснює торгівлю вказаними видами продукції. Дані факти також не ставляться під сумнів податковим органом в апеляційній скарзі.
Крім того, у відповідності до пояснень позивача, відібраних по суті встановлених порушень, зберігання виявлених алкогольних напоїв, а саме: пляшки горілки «Медоф» класік, ємкістю 0,5 л, міцністю 40% оборотів та пляшки пива «Бочкове», ємкістю 0,5 л, міцністю 4,8% оборотів зумовлене використанням таких виключно для приготування страв.
В свою чергу, відповідачем жодних належних та достатніх доказів на підтвердження того, що вказані напої зберігались не для особистого вживання/зберігання, надано не було, як і не встановлено факту реалізації позивачем вказаних алкогольних/слабоалкогольних напоїв.
Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обов`язок у суб`єкта господарювання щодо внесення до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів виникає саме після отримання останнім ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами та відповідності такого місця поняттю «місце зберігання» у розумінні Закону №481/95-ВР.Відсутність ліцензії на торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами обумовлює відсутність місць зберігання, внесених до Єдиного реєстру.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач не має ліцензії на оптову чи роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами та не здійснює торгівлю вказаними видами продукції. В межах спірних відносин контролюючим органом не було виявлено факту зберігання позивачем алкогольних напоїв та тютюнових виробів у приміщенні, яке є місцем зберігання у розумінні наведеної норми Закону№481/95-ВР. Фактично в акті перевірки податковим органом зафіксовано лише наявність товару в місці його можливої реалізації, що не може вважатися місцем зберігання.
Отже, за умови відсутності у позивача ліцензії на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про протиправність застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій за порушення норм частини п`ятдесят п`ятої статті 15 Закону №481/95-ВР, оскільки остання не є суб`єктом даного правопорушення.
Таким чином, оскільки матеріали справи свідчать про відсутність у діях ФОП ОСОБА_1 ознак складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 17 Закону №481/95-ВР, то відсутні правові підстави для притягнення його до відповідальності у вигляді штрафу за порушення порядку зберігання алкогольних напоїв.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про протиправність прийняття Головним управлінням ДПС у Тернопільській областіоскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 25.02.2020 №0001023201та наявність підстав для його скасування, що правильно встановлено судом першої інстанції.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. 
Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без змін, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.

  

Помічник заступника голови суду