ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1738/20 Справа № 202/3820/19 	  	Головуючий у першій інстанції: Слюсар Л. П. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 жовтня 2019 року та на додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання неправомірною відмови в приватизації квартири, визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити певні дії, – 

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що нею та її сином  ОСОБА_2 , який є третьою особою у справі, використано право на безоплатну приватизацію житла на кожного члена сім`ї по 11,52 кв.м. Так, разом із  ОСОБА_3  та ОСОБА_4  в 2007 році було приватизовано квартиру  АДРЕСА_1 . 25 грудня 2007 року квартиру  АДРЕСА_1 було продано. 06 березня 2018 року позивачу  ОСОБА_1  на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 30.01.2018 року № 37 було видано ордер на жиле приміщення № 0000000544 від 06 березня 2018 року на право зайняття жилого приміщення, жилою площею 18,0 кв.м, яка складається з однієї кімнати, а саме на квартиру  АДРЕСА_2 . У зазначеній квартирі АДРЕСА_2 вона,  ОСОБА_1 , та її син ОСОБА_2  зареєстровані та проживають з 01.11.2002 року. 27 лютого 2019 року позивач звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_2 , однак їй було відмовлено, оскільки як було зазначено в листі, нею використане право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду. Позивач вважає, що відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради як органу приватизації державного житлового фонду в безоплатній передачі у її, ОСОБА_1 власність квартири АДРЕСА_2 є незаконною та протиправною, оскільки позивач має право на приватизацію займаного нею житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_2 , виходячи з невикористаних нею житлових чеків та/або невикористаних квадратних метрів на площу, що становить різницю між санітарною нормою в 21 кв.м. та приватизованим нею раніше житлом площею 11,5 кв.м. Позивач зазначає, що вона має право на безоплатну приватизацію жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_2 площею 9,48 кв.м. з правом викупу надлишкової загальної площі квартири. Тому, позивач просила визнати відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/9-1297 від 25.03.2019 року як органу приватизації державного житлового фонду в безоплатній передачі у власність ОСОБА_1 в порядку приватизації квартири АДРЕСА_2 – неправомірною; визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 29,5 кв.м, житловою площею 18,0 кв.м, за рахунок залишку невикористаних чеків та/або невикористаних квадратних метрів передбачених безоплатним правом на приватизацію житла з правом викупу надлишкової загальної площі квартири; зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради як орган приватизації державного житлового фонду провести за ОСОБА_1 приватизацію квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 29,5 кв.м, житловою площею 18,0 кв.м. за рахунок залишку невикористаних чеків та/або квадратних метрів передбачених безоплатним правом на приватизацію житла з правом викупу надлишкової загальної площі квартири.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2019 року, з урахуванням ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , в частині щодо визнання неправомірною відмови у приватизації квартири.
В апеляційних скаргах ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 жовтня 2019 року та на додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваних рішень та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 жовтня 2019 року та додаткового рішення цього ж суду від 09 грудня 2019 року, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 25 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрованого в реєстрі за №8468, квартира АДРЕСА_1 , Незнайома ОСОБА_5 , яка діє за себе та за довіреністю від імені ОСОБА_4 , від імені ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 продали, а ОСОБА_7 купила АДРЕСА_1 . 
Відповідно до п.3 Договору квартира належить продавцю на підставі дублікату б/н від 15.02.2007 року свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.03.2007 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, згідно з розпорядженням №7/172-95, зареєстрованого 01.04.2007 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 18370808, та свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.11.1995 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, згідно з розпорядженням №7/363-95, зареєстрованого Дніпропетровським МЕТІ, номер запису 64, в книзі 36п. 
Згідно п.2 Договору квартира складається з наступногог: 1-коридор, 2,5,7-житлові, 3-туалет, 4-ванна, 6,9-кладові, 8-кухня, І-лоджія, II-балкон в житловому будинку літ.А-9, житлова площа 40,0 кв.м, загальна площа 68,3 кв.м. (а.с.20). 
Відповідно до довідки КП ДМБТІ від 18.01.2016 року за №513 за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 69/400 частин квартири АДРЕСА_3 ; за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 69/400 частин квартири АДРЕСА_3 (а.с.23).
Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 30.01.2018 року № 37, про видачу ордера на квартиру АДРЕСА_2 , вирішено видати ордер на жиле приміщення - однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , жилою площею 18,0 кв.м., загальною площею 29,5 кв.м. ОСОБА_1 , на склад сім`ї 2 особи: ОСОБА_1 , 1976 року народження (наймач) та ОСОБА_2 , 1995 року народження, син (а.с.24).
06 березня 2018 року, ОСОБА_1 та члену її сім”ї ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 30.01.2018 року № 37 було видано ордер на жиле приміщення №0000000544 від 06 березня 2018 року на право зайняття жилого приміщення, жилою площею 18,0 кв.м, яка складається з однієї кімнати, а саме на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.25).
Відповідно до технічного паспорту на квартиру, виготовленого 22 квітня 2017 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 , квартира АДРЕСА_2 складається: 1 коридор – 3,1 кв.м., 2 житлова - 18 кв.м., 3 кухня – 5,5 кв.м., 4 санвузол – 2,3 кв.м., 5 кладова – 0,3 кв.м., 6 кладова – 0,3 кв.м., загальна площа 29,5 кв.м., житлова 18,0 кв.м., допоміжна 11,5 кв.м. (а.с.27-28).
Згідно з довідкою КП «Жилсервіс-5» від 25.02.2019 року № 1019 про реєстрацію місця проживання громадян, у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані і проживають з 01.11.2002 року (а.с.26).
27 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_2 (а.с.30).
В листі №3/9-1297 від 25.03.2019 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради вказав, що ОСОБА_1 вже брала участь у приватизації квартири за адресою по АДРЕСА_4 (загальною площею 46,1 кв.м., складом сім`ї 4 особи) та департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має змоги передати у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 29,54 кв.м., що у сумі буде перевищувати санітарну норму на одну особу. Відповідно до п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло в межах номінальної вартості житлового чеку (21 кв.м. загальної площі на кожного мешканця та 10 кв.м. додатково на сім`ю) один раз (а.с.31). 
Згідно з відомостями в свідоцтві про народження ОСОБА_2 право на приватизацію житла використано в обсязі 11,52 кв.м., при нормі загальної площі 21,0 кв.м. (а.с.18-19).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.
Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.
Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.
До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків,одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів.
Згідно з п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло в межах номінальної вартості житлового чеку (21кв.м. загальної площі на кожного мешканця та 10кв.м. додатково на сім`ю) один раз.
Відповідно до ст. 8 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).
Відповідно до п. 17 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Відповідно до п. 18 вказаного Положення громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.
Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Обов`язок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України проголошений ч. 2 ст. 19 Конституції України.
Рішенням Конституційного суду України від 10 червня 2010 року №15-уп/2010 дано тлумачення розуміння ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та зазначено, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано (в одній чи кількох квартирах, будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатковою десять квадратних метрів на сім`ю.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи, що безоплатна приватизація державного житлового фонду вважається реалізованим при приватизації 21 кв.м. загальної площі на кожного мешканця та 10 кв.м. додатково на сім`ю; встановивши, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використали право на безоплатну приватизацію на квартиру АДРЕСА_1 , в обсязі по 11,52 кв.м. кожний при нормі 21 кв.м., разом 23,04 кв.м.; встановивши, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають позивачка і третя особа ОСОБА_2 , який не заявив про відмову від участі у приватизації спірної квартири; встановивши, що позивачка не зверталась до органу приватизації із заявою про приватизацію спірної квартири з викупом надлишкової площі (в заяві позивача від 27 лютого 2019 року ОСОБА_1 про передачу в приватну власність квартири з умовою викупу надлишкової площі не зазначено), - колегія дійшла висновку про передчасність та необгрунтованість позовних вимог про передачу квартири в приватну власність позивачки з умовою викупу надлишкової площі та про зобов”язання відповідача “провести” за ОСОБА_1 приватизацію спірної квартири з правом викупу надлишкової площі. 
Колегія звертає увагу, що у разі задоволення такого позову будуть порушені права та законні інтереси третьої особи ОСОБА_2 , який зареєстрований і проживає у спірній квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 до участі у справі у якості відповідача не залучений, позовні вимоги до нього не пред”явлені.
Підстави для визнання неправомірним повідомлення директора Департамента житлового господарства Дніпровської міської ради, що викладене у листі від 25.03.2019 року, відсутні. Згідно заяви  ОСОБА_1  від  27 лютого 2019 року, позивачкою не ставилось перед відповідачем питання щодо передання їй у приватну власність спірної квартири з викупом надлишкової площі.   
Отже, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2019 року та додаткового рішення цього ж суду від 09 грудня 2019 року – без змін. 
Позивач не позбавлена права звернутися до суду на захист своїх прав та законних інтересів з іншим позовом, з інших підстав. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 жовтня 2019 року та на додаткове рішення цього ж суду від 09 грудня 2019 року – залишити без задоволення. 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 09 грудня 2019 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді