ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року	Львів	Справа № 380/4330/20 пров. № А/857/12672/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі №380/4330/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції – Мартинюк В.Я., час ухвалення - 14.38 год., місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного тексту – 22.09.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги аргументує тим, що з 27.08.2019 року проходить військову службу в Державній прикордонній службі України в Луганському прикордонному загоні в селищі міського типу Мілове Луганської області. З 14.12.2017 року є опікуном дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 . З 11.11.2019 року по 20.12.2019 року перебував у щорічній основній відпустці, під час якої дізнався, що у зв`язку з погіршенням фізичного стану бабці змушений буде піклуватись про свою підопічну. Позивач вважає, що лист відповідача від 27.12.2019 року № 14/11407 з приводу відсутності підстав для припинення контракту про проходження військової служби є протиправним, оскільки, надсилаючи рапорт відповідачу про звільнення з військової служби у запас Збройних Сил України на підставі підп. «ґ» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», він реалізував своє право на дострокове припинення (розірвання) контракту за сімейними обставинами. Відтак, вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не припинення (не розірвання) контракту з ОСОБА_1 про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу на підставі підпункту г пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно поданого рапорту від 16.12.2019 року. Зобов`язано Луганський прикордонний загін (в/ч НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ 14321736) прийняти рішення, яким достроково припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Вважає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Так апелянт вказує на те, що про своє рішення припинити контракт про проходження військової служби позивач повідомив листом через свого адвоката від 17.12.2019 року, чим порушив вимоги чинного законодавства, оскільки мав негайно прибути до Луганського прикордонного загону після закінчення щорічної основної відпустки. Окрім того, зазначає, що на момент зарахування до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач вже був призначений опікуном дитини позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 , проте таких відомостей не вказав. Також вказує, що термін дії висновка №395, за яким батько підопічної позивача має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, закінчився 10.11.2019 року. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 14.12.2018 року позивачем з Державною прикордонною службою України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу.
27.08.2019 року позивача було зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом з наказу 382-ОС від 27.08.2019 року «Про особовий склад».
17.12.2019 року позивач через свого представника листом №Д/0034-1 надіслав відповідачу рапорт від 16.12.2019 року про звільнення його з військової служби, про що свідчить накладна поштового відправлення №7905400279983.
Листом № 14/11407 від 27.12.2019 року позивачу повідомлено, що на день звернення відсутні підстави для задоволення клопотання про припинення контракту та вказано, що йому необхідно прибути до управління загону.
Суд першої інстанції  позов задовольнив з тих підстав, що позивач продовжує бути піклувальником  неповнолітньої   ОСОБА_2 , що не дає можливості продовжувати військову службу.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як вбачається з Указу Президента України №303 від 17.03.2004 року «Про часткову мобілізацію» в Україні діє особливий період.
Відповідно до підп. «ґ» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон № 2232-XII), контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері).
Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до п.34 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі – Положення №1153/2008) контракт припиняється (розривається) у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України).
Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (пп.2 п.35 Положення №1153/2008).
Як вбачається з п. 279 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі – Положення № 1115/2009) військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України. Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.
Постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 року затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.
Згідно з вищезгаданим переліком військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері).
Крім того, абз. 3 контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного 14.12.2018 року, контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи органу Державної прикордонної служби України або громадянина України в порядку та на підставах, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.
Згідно з п.292 Положення №1115/2009 наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.
Як слідує з вищенаведених норм, контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України припиняється (розривається) за наявності підстав передбачених підп. «ґ» п.2 ч.5 ст.26 Закону № 2232-XII.
В матеріалах справи наявні: свідоцтво про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 № НОМЕР_3 ; розпорядження голови Жовківської районної державної адміністрації «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 30.11.2017 року №820; розпорядження голови Жовківської районної державної адміністрації «Про призначення ОСОБА_1 опікуном дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 14.12.2017 року №909; постанова Жовківського районного суду Львівської області від 01.04.2020 року за №444/693/20; лист від 04.02.2020 року за №02-36/185 (який хоч і не розглядався під час дослідження рапорту позивача однак містить узагальнюючу інформацію щодо обставин справи).
Такі докази у свої сукупності вказують на наявність підстав для припинення (розірвання) контракту на підставі підп. «ґ» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII
Основним аргументом відмови відповідача стало те, що висновок № 395 лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 10.05.2019 року про те, що батько ОСОБА_2 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, дійсний до 10.11.2019 року.
Таким чином, такий аргумент не знайшов підтвердження матеріалами справи, оскільки після надіслання позивачу листа від 27.12.2019 року №14/11407 на адресу відповідача надійшла інформація від Жовківської районної адміністрації Львівської області (лист від 04.02.2020 року за №02-36/185), згідно якої батько ОСОБА_2 має високий ступінь втрати здоров`я, що підтверджується поновленими висновками від 23.05.2018 року, від 16.11.2018 року, від 10.05.2019 року, від 06.11.2019 року до 06.05.2020 року
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач надалі продовжує бути піклувальником ОСОБА_2 і не має можливості продовжувати військову службу в Луганському прикордонному загоні.
Крім того, судом не беруться до уваги аргументи апелянта з приводу неповідомлення інформації про своє опікунство при переведення до ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ), оскільки такі стосуються правовідносин щодо переведення, а не наявності підстав для припинення (розірвання) контракту, що є предметом даного спору.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі №380/4330/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. Я. Макарик 	
Повне судове рішення складено 07.12.2020р.