23.12.20
22-ц/812/2040/20
Справа номер 489/4970/19 Головуючий суду першої інстанції – Рум`янцева Н. О.
Провадження номер 22-ц/812/2040/20 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О.В.,
суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,
із секретарем судового засідання – Біляєвою В. М.,
за участі представника позивача – Луконіної Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за   апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2020 року, ухвалене о 09 год 20 хв під головуванням судді Рум`янцевої Н. О. в приміщенні суду в м.Миколаєві, повний текст якого складено 19 жовтня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 , про визнання кредитора таким, що втратив право вимоги за договором, визнання зобов`язань за іпотечним договором припиненими та скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та обтяження, 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.
11 вересня 2008 року ОСОБА_3 отримав у ПАТ «Кредобанк» кредит в сумі 15 000 доларів США на підставі договору кредиту №А010061 строком до 10 вересня 2015 року.
З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору ОСОБА_4 було передано в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 , а між Банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки.
16 липня 2009 року ОСОБА_4 , яка доводилася позивачу бабусею, померла. Єдиним спадкоємцем після її смерті був ОСОБА_5 – батько позивача, який спадщину не прийняв ні шляхом подання заяви до нотаріуса, ні в порядку ч.3, 4 ст.1268 ЦК України.
У лютому 2014 року Банк подав до суду позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за вищезазначеним кредитним договором в сумі 94 942,61 грн та звернення стягнення на предмет іпотеки.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
13 серпня 2014 року ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва закрито провадження у справі за вищезазначеним позовом Банку до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у зв`язку з їх смертю.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2014 року з ОСОБА_3 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 165 515,70 грн. 
Позивач зазначав, що Банк достеменно з 13 серпня 2014 року знав про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак ні до нотаріуса, ні до спадкоємців, ні до Миколаївської міської ради в разі відсутності спадкоємців протягом шестимісячного строку з претензією не звертався, що позбавляє його права вимоги за договором іпотеки.
ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадини після смерті його батька, який, як вважав позивач, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 .
Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва у зв`язку з необхідністю надання оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру та необхідності встановлення факту постійного проживання ОСОБА_5 разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 .
Позивач вказував, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2019 року за ним в порядку спадкування за законом після смерті його батька визнано право власності на вищезазначену квартиру.
Однак, його право розпорядження вказаним майном обмежено забороною його відчуження у зв`язку з іпотекою.
Посилаючись на те, що у кредитора відповідно до положень ст.1281 ЦК України спливли строки пред`явлення вимог до спадкоємців, позивач просив визнати ПАТ «Кредобанк» таким, що втратив право вимоги за договором іпотеки від 11 вересня 2008 року №3591, визнати припиненими зобов`язання сторін за вказаним договором, скасувати запис в Державному реєстрі іпотек №32699447 від 23 вересня 2008 року про державну реєстрацію іпотеки на підставі договору іпотеки від 11.09.2008 №3591 та скасувати запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №32699427 від 11.09.2008 про державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно Абламської Н. В. №159 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , накладеного на підставі договору іпотеки від 11.09.2008 №3591.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Кредобанк» не було пропущено строків пред`явлення претензії спадкоємцям, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильну оцінку судом наявних у матеріалах справи доказів, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.
На думку позивача 05 листопада 2014 року Банком було направлено до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області не вимогу кредитора, а запит на отримання інформації. Про вказане свідчить і той факт, що не було заведено нотаріусом спадкової справи, яка заводиться згідно з п.2.1 ч.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, на підставі поданої претензії кредиторів.
ПАТ «Кредобанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошував на безпідставності доводів скарги та законності й обґрунтованості рішення суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №А010061, за умовами якого ОСОБА_3 отримав 15000 доларів США на поточні потреби строком до 10 вересня 2015 року зі сплатою процентів.
Того ж дня, з метою забезпечення виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за яким предметом іпотеки виступила квартира АДРЕСА_1 . 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під номером 32699447 міститься запис про іпотеку щодо вказаної квартири на підставі договору про іпотеку від 11.09.2008 №3591, де іпотекодержателем вказаний ВАТ «Кредобанк», боржником – ОСОБА_3 , майновим поручителем – ОСОБА_4 . Також у зазначеному реєстрі під номером 32699427 міститься запис про обтяження на підставі вказаного договору іпотеки. Вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Особа, майно якої обтяжується – ОСОБА_4 . Додаткові відомості про обтяження: заборона №159 ВАТ «Кредобанк». 
Також цього дня між Банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов`язувався солідарно відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.
Згідно з даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28.01.2020 інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину щодо спадкодавця ОСОБА_4 відсутня.
У лютому 2014 р. Банк звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . 
Відповідач ОСОБА_5 , який був обізнаний про вказаний позов і приймав участь у справі через свого представника адвоката Сидорчук Є. А., не повідомив суд про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 13 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 вересня 2014 року, провадження у справі за позовом Банку в частині вимог до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 закрито. Повідомлено Миколаївську міську раду щодо вжиття заходів, передбачених ч.1 ст.1277 ЦК України, щодо майна померлої ОСОБА_4 . У вказаній ухвалі судом було встановлено, що ОСОБА_4 згідно з довідкою Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 03.07.2014 була зареєстрована у АДРЕСА_2 зі сторонніми особами, які із нею в родинних стосунках не перебували. До органів нотаріату із заявами про прийняття її спадщини ніхто не звертався.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2014 року з ОСОБА_3 , який змінив прізвище з ОСОБА_6 , на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 165 515,70 грн. та судовий збір в сумі 1655,16 грн.
31 березня 2015 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення вказаної суми.
25 грудня 2014 року позивач через пошту звернувся до приватного нотаріуса Ягужинської К. Т. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька – ОСОБА_5 , на підставі чого було заведено спадкову справу. 
У ній є наявними повідомлення-вимога заявника ПАТ «Кредобанк», отримана Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою 27.03.2017, та надіслана приватному нотаріусу Ягужинській К. Т. 30.03.2017, та повідомлення-вимога цього ж Банку, отримана приватним нотаріусом 05.05.2017, а також довідка КЖЕП «Зоря» про те, що ОСОБА_4 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала та була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . Разом з нею у квартирі проживав, але не був зареєстрований по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 
07 серпня 2017 року вказаний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з неподанням правовстановлюючих документів на спадкове майно та доказів того, що ОСОБА_5 постійно проживав з померлою матір`ю за однією адресою. 
19 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом про встановлення факту постійного проживання його батька ОСОБА_5 з його матір`ю ОСОБА_4 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на квартиру у порядку спадкування за законом після смерті батька.
Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 23 січня 2019 року вказані вимоги були задоволені. 
З відповіді Вітовської (раніш – Жовтнева) державної нотаріальної контори Миколаївської області від 15.12.2020 випливає, що згідно з алфавітними книгами обліку спадкових справ та спадкового реєстру спадкові справи після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нотаріальною конторою не заводилися.
Але відповідно до відповіді цієї нотаріальної контори на адресу ПАТ «Кредобанк» від 13.11.2014 на її адресу від Банку надходила претензія про обов`язок спадкодавця ОСОБА_4 .
Вказаний Банк після цього неодноразово звертався до нотаріальних органів з вимогами до спадкоємців, про що свідчать повідомлення-вимоги від 23.02.17, 24.03.2017 та запитами про отримання даних щодо спадкоємців від 04.01.2019, 23.10.2019.
Нормами статей 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц, вказано, що приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.
Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
05 листопада 2014 року Банк звернувся до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області із претензією до спадкоємців ОСОБА_4 , про що свідчить відповідь цієї нотаріальної контори. Вказане було зроблено у строки, передбачені ст.1281 ЦК України, оскільки про смерть іпотекодавця ПАТ «Кредобанк» стало відомо з ухвали Ленінського районного суду м.Миколаєва від 13.08.2014 про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_4 у зв`язку з її смертю і відсутністю спадкоємців.
Посилання позивача на те, що Банком було направлено до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області не вимогу кредитора, а запит на отримання інформації, про що свідчить той факт, що не було заведено нотаріусом спадкової справи, яка заводиться згідно з п.2.1 ч.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, на підставі поданої претензії кредиторів, колегія суддів відхиляє.
Вказана нотаріальна контора у відповіді ПАТ «Кредобанк» підтвердила, що отримала саме претензію до спадкоємців іпотекодавця. Не заведення  нею спадкової справи не може впливати на права іпотекодержателя. 
До того ж вказаний Банк у лютому 2014 року звертався до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . 
Відповідач ОСОБА_5 , який за рішенням цього ж суду від 23 січня 2019 року визнаний таким, що станом на час розгляду справи судом про звернення стягнення на предмет іпотеки, був спадкоємцем ОСОБА_4 , не повідомив суд та ПАТ «Кредобанк» про прийняття ним спадщини, хоча приймав участь у справі через свого представника адвоката Сидорчук Є. А.
Вказане позбавило Банк права уточнити свої вимоги щодо нього.
Зазначені дії ОСОБА_5 свідчать про свідоме приховування факту прийняття спадщини з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки його висновок є правильним.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий         О.В. Локтіонова

Судді         С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року.