Ухвала

16 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 703/1992/17
провадження № 51-5824ск20 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року,
встановив:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вказаних судових рішень 
у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 4, 5, 6 ч. 2 цієї статті.
Так, засуджений, всупереч положенням п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК, направляючи до Суду 26 листопада 2020 року свою касаційну скаргу, вказав, що скарга подається 
до Верховного Суду України, що не відповідає приписам п. 21 ч. 1 ст. 3 КПК 
(в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147 - VIII), згідно з якою судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Проте скаржник подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення 
та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, засуджений, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження, як про це ставить питання у касаційній скарзі засуджений.
Крім того, всупереч законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування незаконності судових рішень та необхідності їх скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 94, 370, 374, 404, 412-414, 415, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. 
Так, засуджений оскаржує рішення місцевого та апеляційного судів, однак не конкретизує, які саме порушення були допущені судом першої інстанції, а які апеляційним судом, що свідчить про їх незаконність. 
Крім того, засуджений у касаційній скарзі зазначає про надмірний розмір стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілих, однак не наводить жодних обґрунтувань з цього приводу. 
З огляду на викладене, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати 
на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. 
Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення 
і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак, всупереч вищевказаним положенням ст. 436 КПК у касаційній скарзі містяться протиріччя. Як у мотивувальній, так і прохальній частині касаційної скарги засуджений зазначає про необхідність зміни оскаржених судових рішень у частині юридичної кваліфікації його дій та одночасного їх скасування 
і направлення на новий апеляційний розгляд.
У зв`язку з цим засудженому слід уточнити прохальну частину касаційної скарги 
та усунути протиріччя.
Також, всупереч положенням п. 6 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі не зазначено переліку матеріалів, які додаються. 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків. Засудженому також необхідно надати докази дотримання встановленого судом строку усунення недоліків. 
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року залишити без руху 
та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали. 
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                          ОСОБА_3