П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
05 листопада 2020 року
м. Київ
Справа № 9901/689/18
Провадження № 11-263заі20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С., 
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю секретаря судового засідання Сороки Л. П.,
учасники справи:
позивачка ОСОБА_1 ,
представники позивачки - Кравець Р. Ю., Мартиненко А. В.,
представник відповідача - Русакова І. Г.,
розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 липня 2020 року (судді Смокович М. І., Желтобрюх І. Л., Кашпур О. В., Уханенко С. А., Шарапа В. М.) у справі № 9901/689/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним і скасування рішення та
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.   У липні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВРП, у якому просила визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 14 червня 2018 року № 1847/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дарницького районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».
2.   На обґрунтування позову  ОСОБА_1 зазначила, що на момент виникнення спірних правовідносин ВРП не була наділена повноваженнями відкривати дисциплінарні провадження щодо суддів місцевих судів. При цьому висновок відповідача про порушення суддею ОСОБА_1  присяги судді ґрунтується лише на оцінці її ухвали як слідчого судді від 25 січня 2014 року про застосування до ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів у зв`язку з його переслідуванням за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 296 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
3.   Позивачка також указала, що ухвала про обрання запобіжного заходу не обмежувала права ОСОБА_2 на участь у масових акціях протесту, оскільки була постановлена на підставі встановлених у кримінальному провадженні обставин і фактів. Указана ухвала не була оскаржена, набрала законної сили і є обов`язковою для виконання, але, незважаючи на це, ВРП при ухваленні оскаржуваного рішення вийшла за межі своїх повноважень і на порушення встановленого процесуальним законом порядку оскарження судового рішення надала власну оцінку процесуальним діям і рішенням судді.
4.   На переконання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не є особою, на яку поширюються положення законів України від 08 квітня 2014 року № 1188-VII «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» (далі - Закон № 1188-VII), від 21 лютого 2014 року № 743-VII «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність деяких законів України» (далі - Закон № 743-VII), від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) у частині, що стосується спірних правовідносин, оскільки не підпадав під категорію осіб, стосовно яких у розумінні пункту 3 частини першої статті 3 Закону № 1188-VII постановлялися рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до 11 квітня 2014 року, тому не було підстав для проведення перевірки за його заявою.
5.    ОСОБА_1 також зазначила, що притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів за Законом № 1188-VII містить ризики вибіркового правосуддя, позаяк визначальною ознакою правопорушення є часові рамки (період) його вчинення. При цьому вказаний закон не відповідає Конституції України й підписаний неуповноваженою особою.
6.   На думку позивачки, оскаржуване рішення прийнято ВРП з пропуском установленого законом строку для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності - більше ніж через рік від дати постановлення ухвали від 25 січня 2014 року про застосування до ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідач не навів у рішенні мотивів відхилення доводів судді, не зазначив, які конкретно діяння судді плямують авторитет правосуддя, порочать звання судді чи підривають довіру до суду. Крім того, ВРП при прийнятті оскаржуваного рішення не врахувала пояснення судді зі спростуваннями поставлених їй за провину діянь. До того ж засідання ВРП 14 червня 2018 року відбулося з порушенням установленої процедури, а саме: позивачці не було роз`яснено її право заявити відводи; ВРП безпідставно відмовила в задоволенні клопотання про відкладення засідання; саме засідання було формальним, члени ВРП не намагалися почути аргументів та пояснень судді, відволікалися на сторонні питання.
Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції
7.   Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 24 липня 2020 року відмовив у задоволенні позову.
8.   Судове рішення мотивовано тим, що:
- рішенням від 28 березня 2019 року Велика Палата Верховного Суду підтвердила правомірність рішення дисциплінарного органу ВРП щодо звільнення  ОСОБА_1 з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України та рішення ВРП за наслідками його перегляду;
- предмет доказування в цій справі не охоплює обставин, що слугували фактичними підставами для притягнення судді  ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження;
- рішення, яке є предметом оскарження в цій справі, за своєю правовою природою не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Воно є формою реалізації повноважень ВРП як конституційного органу на ухвалення, зокрема, рішення про звільнення судді з посади;
- рішення, яким суддю  ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, ухвалено за іншою процедурою, в межах якої обставинам, які слугували приводом для відкриття дисциплінарного провадження, а згодом для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, вже надано правову оцінку. Власне в межах процедури, у якій ВРП вирішувала питання про наявність у діях судді  ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, було з`ясовано питання про дотримання строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності як умови для застосування дисциплінарного стягнення;
- відмова ВРП у задоволенні клопотання позивачки про відкладення засідання не доводить протиправності її дій та/чи поспішності в ухваленні оскаржуваного рішення;
- відсутність представника у зв`язку з неможливістю з`явитися на засідання ВРП у визначені дату і час, на думку колегії суддів, не може бути безумовною перешкодою для продовження розгляду питання про звільнення судді з посади, особливо в ситуації, коли суддя на таке засідання з`явилася особисто й мала можливість надати вичерпні пояснення;
- посилання на те, що  ОСОБА_1 не було роз`яснено право на відводи (чого в цій справі не було встановлено), за відсутності визначених законом підстав для відводу й наміру фактично заявити такий відвід не є доказом того, що відповідач ухвалив неправомірне рішення. При цьому протягом усього часу надання пояснень на засіданні ВРП позивачка не висловила застережень щодо складу ВРП, які б вимагали вирішувати питання про відвід будь-кого з членів цього органу;
- на підставі наявних у матеріалах справи документів, зокрема витягу з протоколу засідання ВРП і копії оскаржуваного рішення, колегія суддів установила, що це рішення ухвалено повноважним складом ВРП, підписане всіма її 15 членами, які брали участь у його ухваленні; зі змісту оскаржуваного рішення убачається також, що воно містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про задоволення подання її Дисциплінарної палати про звільнення судді.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
9.   Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що суд першої інстанції не перевірив дотримання ВРП принципів справедливості розгляду питання звільнення позивачки, юридичної визначеності щодо застосування строків, дотримання вимог вмотивованості рішення та забезпечення особі конституційного права на правничу допомогу, що не може бути обмежене.
10.        На думку скаржниці, суд не перевірив дотримання відповідачем принципу справедливого розгляду питання про звільнення позивачки з посади, зокрема що стосується того, що дисциплінарне провадження щодо суді було ініційовано на підставі Закону № 1188-VII, хоч ухвалу від 25 січня 2014 року було постановлено  ОСОБА_1 як слідчим суддею не відносно учасника масових акцій протесту. До того ж указану ухвалу не було скасовано за наслідками апеляційного перегляду, кримінальне провадження відносно підозрюваного не було закрито з підстав звільнення від відповідальності як учасника масових акцій протесту, а за цим фактом Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі - ВККС) уже переглядала питання притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
11.        Крім того, звільнення позивачки з посади судді з порушенням строків застосування дисциплінарного стягнення є грубим порушенням права на працю та права на приватне життя в розрізі забезпечення формування та розвитку стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру.
12.        На переконання ОСОБА_1 , посилання в оскаржуваному рішенні на інші рішення ВРП не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, оскільки навіть у тих рішеннях, на які міститься посилання, не надано відповіді на всі аргументи позивачки, а спрощений підхід до написання рішення в питаннях звільнення судді з посади законом не передбачений.
13.        Скаржниця також зазначила, що суд не врахував пряму дію норми статті 59 Конституції України та її тлумачення Конституційним Судом України й залишив без належного судового контролю протиправне втручання в реалізацію позивачкою свого права на правничу допомогу, про яке нею було заявлено в засіданні, та яке було проігноровано ВРП.
14.        На підставі викладеного ОСОБА_1 просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2020 року та прийняти нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
15.        У відзиві на апеляційну скаргу ВРП зазначила, що не погоджується з вимогами апеляційної скарги та вважає їх необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правові висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду апеляційною скаргою не спростовані.
16.        На думку ВРП, факт вчинення  ОСОБА_1 істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішення відповідача та його дисциплінарного органу про застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у виді подання про її звільнення з посади є підтвердженим постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 11-585сап18 та не потребують доказування.
17.        Оскаржуване рішення від 14 червня 2018 року № 1847/0/15-18 ухвалено ВРП у спеціальному приміщенні (нарадчій кімнаті) повноважним її складом та підписано всіма її членами, які брали участь у його ухвалені. Це рішення також містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків. При цьому доказів про наявність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача позивачкою не наведено.
18.        Крім того, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення ВРП прийнято поза межами строку для притягнення судді до відповідальності, оскільки оскаржуване рішення не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише ухвалено на його підставі органом, який з 30 вересня 2016 року уповноважений ухвалювати рішення про звільнення судді з посади з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.
19.        У зв`язку з викладеним ВРП просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду - без змін.
Рух апеляційної скарги
20.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 31 серпня 2020 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 липня 2020 року та витребувала з Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду адміністративну справу № 9901/689/18.
21.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 22 вересня 2020 рокупризначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін на підставі положень частини першої статті 310 та чистини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
22.        У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка та її представники підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених у ній підстав.
23.        Представник відповідача просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції
24.        Указом Президента України від 19 серпня 1997 року № 856/97  ОСОБА_1 призначено на посаду судді Дарницького районного суду міста Києва строком на п`ять років.
25.        Постановою Верховної Ради України від 11 липня 2002 року № 107-IV  ОСОБА_1 обрано на посаду судді безстроково.
26.        08 грудня 2014 року до Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції (далі - ТСК) надійшла заява ОСОБА_2 від 05 грудня 2014 року про проведення спеціальної перевірки стосовно судді Дарницького районного суду міста  ОСОБА_1 відповідно до Закону № 1188-VII у зв`язку з порушенням норм законодавства України під час прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього як особи, яка була учасником масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом.
27.        04 серпня 2016 року до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) надійшла ще одна заява ОСОБА_2 , у якій він просив відкрити дисциплінарне провадження стосовно судді ОСОБА_1  та з урахуванням викладених фактів вирішити питання щодо порушення нею присяги судді.
28.        У зв`язку з тим, що до закінчення своїх повноважень ТСК не прийняла щодо судді ОСОБА_1  рішення, згадані заяви на підставі частини п`ятої статті 5, частини чотирнадцятої статті 4 Закону № 1188-VII передано до ВРЮ.
29.        30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VІІІ) і Закон № 1402-VІІІ. 05 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ).
30.        З урахуванням вимог пункту 33 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ заяву ОСОБА_2 передано члену Першої Дисциплінарної палати ВРП.
31.        За результатами розгляду дисциплінарної справи Перша Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про наявність підстав для притягнення судді Дарницького районного суду міста Києва  ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
32.        За висновком дисциплінарного органу, встановлені за результатами розгляду дисциплінарної справи обставини дають підстави для висновку, що суддя ОСОБА_1  під час розгляду клопотання у справі № 753/1705/14-к порушила присягу судді, що на момент притягнення її до дисциплінарної відповідальності визначається як істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що позбавило учасника судового процесу можливості реалізувати надані йому процесуальні права, призвело до порушення прав людини і основоположних свобод, тобто наявні порушення, визначені підпунктом «а» пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, що є підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
33.        Проаналізувавши положення статей 106, 109 Закону № 1402-VІІІ, а також частини другої статті 32 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (далі - Закон № 22/98-ВР), дисциплінарний орган констатував, що із внесенням змін до законодавства вид стягнення, що підлягає застосуванню до судді у зв`язку із допущенням поведінки, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, в тому числі в питаннях чесності та дотримання стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, за своєю суттю не змінився. У разі встановлення відповідних обставин до судді підлягало та підлягає застосуванню стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
34.        Перша Дисциплінарна палата ВРП рішенням від 16 листопада 2017 року № 3692/1дп/15-17 на підставі встановлених під час перевірки обставин та відповідно до статті 126 Конституції України, статей 49, 50, 56 Закону № 1798-VIII, статей 106, 108, 109 Закону № 1402-VIII притягнула суддю Дарницького районного суду міста Києва  ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, застосувавши до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
35.        Не погодившись із рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП від 16 листопада 2017 року № 3692/1дп/15-17,  ОСОБА_1 оскаржила його на підставі статті 51 Закону № 1798-VIII до ВРП.
36.        ВРП рішенням від 17 квітня 2018 року № 1174/0/15-18 залишила без змін рішення своєї Першої Дисциплінарної палати від 16 листопада 2017 року № 3692/1дп/15-17 про притягнення судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1  до дисциплінарної відповідальності.
37.        Не погодившись із рішенням ВРП від 17 квітня 2018 року № 1174/0/15-18,  ОСОБА_1 відповідно до частини сьомої статті 266 КАС України оскаржила це рішення до Великої Палати Верховного Суду.
38.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 24 травня 2018 року відкрила провадження за вказаною скаргою  ОСОБА_1 .
39.        ВРП рішенням від 14 червня 2018 року № 1847/0/15-18,розглянувши подання її Першої Дисциплінарної палати про звільнення ОСОБА_1  з посади судді Дарницького районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, звільнила  ОСОБА_1 з посади судді з указаної підстави.
40.        Вважаючи рішення ВРП від 14 червня 2018 року № 1847/0/15-18 протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.
41.        Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 березня 2019 року у справі № 11-585сап18 залишила без змін рішення ВРП від 17 квітня 2018 року № 1174/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 16 листопада 2017 року № 3692/1дп/15-17 про притягнення судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1  до дисциплінарної відповідальності».
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
42.        Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
43.        Частиною шостою статті 126 Конституції України встановлено підстави для звільнення судді, однією з яких є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3).
44.        Порядок притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності визначено Конституцією України, Законом № 1402-VIII та Законом № 1798-VIII.
45.        Статтею 108 Закону № 1402-VIII установлено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.
46.        Відповідно до пункту 6 частини першої та пункту 1 частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII одним із видів дисциплінарного стягнення стосовно судді є подання про звільнення судді з посади, який застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
47.        Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду (пункт 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VІІІ).
48.        Частиною першою статті 112 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.
49.        Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади (пункт 4 частини першої цієї статті).
50.        Статтею 1 Закону № 1798-VIII передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
51.        Відповідно до статті 18 Закону № 1798-VIII ВРП є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги.
52.        Згідно із частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
53.        На підставі частин першої та третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП. 
Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
54.        Частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII установлено, що рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 
3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
55.        Згідно із частиною першою статті 5, частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
56.        Наявні в матеріалах справи документи, зокрема витяг з протоколу засідання ВРП від 14 червня 2018 року № 41 та ксерокопія оскаржуваного рішення ВРП, свідчать про те, що це рішення підписане повноважним складом ВРП та всіма її 15 членами, які брали участь у його ухваленні.
57.        Таким чином, немає підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування оскаржуваного рішення відповідача.
58.        Оцінюючи рішення ВРП від 14 червня 2018 року № 1847/0/15-18 на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивачки, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.
59.        Так,підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді слугувало рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 16 листопада 2017 року № 3692/1дп/15-17, залишене без змін рішенням ВРП від 17 квітня 2018 року № 1174/0/15-18, про притягнення судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом застосування дисциплінарного стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення її з посади судді.
60.        Крім цього, зазначене рішення ВРП було предметом судового розгляду в порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 КАС України, і Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 березня 2019 року відмовила в задоволенні скарги ОСОБА_1 .
61.        Велика Палата Верховного Суду в указаному рішенні погодилась з висновком ВРП, що 25 січня 2014 року при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу слідчий суддя ОСОБА_1 не вчинила дій, які сприяють виконанню завдань кримінального провадження, а саме: не забезпечила належної охорони прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, а також повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не піддавалася необґрунтованому процесуальному примусу.
62.        У судовому рішенні вказано про правильність висновків ВРП про те, що необґрунтоване застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою порушує право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), і дає підстави вважати, що суддя ОСОБА_1 вчинила дії, які порочать звання судді і викликають сумнів у її об`єктивності, неупередженості та незалежності. Зазначені обставини свідчать про несумлінне ставлення до покладених на неї обов`язків слідчого судді, зокрема, щодо об`єктивного розгляду справи та загального захисту прав людини.
63.        Велика Палата Верховного Суду також указала, що ВРП у силу положень статті 58 Конституції України правильно застосувала трирічний строк давності притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, оскільки його застосування є заходом, який покращує становище судді порівняно з нормою, яка діяла на час постановлення суддею ОСОБА_1 ухвали від 25 січня 2014 року і не встановлювала строк для вирішення питання про притягнення судді до відповідальності за порушення присяги.
64.        Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що ВРП та її дисциплінарний орган правильно застосували до скаржниці дисциплінарне стягнення у виді подання про її звільнення з посади судді саме за вчинення нею істотного дисциплінарного проступку.
65.        Також Велика Палата Верховного Суду не встановила передбачених статтею 52 Закону № 1798-VIII підстав для скасування рішення ВРП, дійшла висновку про те, що робота дисциплінарного органу не характеризувалася недоліками, які б могли поставити під сумнів принципи незалежності та неупередженості. При цьому подальший перегляд справи Великою Палатою Верхового Суду з урахуванням усіх ключових аргументів  ОСОБА_1 гарантував відсутність впливу будь-яких недоліків на результат дисциплінарного провадження.
66.        Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
67.        Згідно з положеннями частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
68.        Таким чином, у силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України факт вчинення позивачкою істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її дисциплінарного органу про застосування до ОСОБА_1  дисциплінарного стягнення у виді подання про її звільнення з посади, не потребують доказування.
69.        При цьому саме з прийняттям Першою Дисциплінарною палатою ВРП рішення від 16 листопада 2017 року № 3692/1дп/15-17 дисциплінарний орган установив факти, які свідчать про порушення суддею  ОСОБА_1 присяги, та притягнув суддю до відповідальності, застосувавши дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України. Відтак строк давності притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не може застосовуватися при подальшій реалізації вказаного рішення дисциплінарного органу.
70.        Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи відносно судді (в тому числі мотиви ВРП й оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення цього органу).
71.        Отже, рішення ВРП від 14 червня 2018 року № 1847/0/15-18 про звільнення ОСОБА_1  з посади судді прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстав для скасування вказаного рішення відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII немає.
72.        Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що виходячи з доводів, викладених позивачкою в позовній заяві та в апеляційній скарзі,  ОСОБА_1 фактично просить суд апеляційної інстанції втрутитися в остаточну постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 11-585сап18, яка набрала законної сили, переглянути цю постанову та дійти висновків, які протилежні тим, що зроблені у вказаній постанові.
73.        Водночас право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами. 
74.        У цій справі питання про зміну висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих щодо позивачки у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 11-585сап18,  ОСОБА_1 ставить в іншому провадженні - за позовом про визнання протиправним і скасування рішення відповідача від 14 червня 2018 року № 1847/0/15-18 про її звільнення з посади судді Дарницького районного суду міста Києва. 
75.        При цьому позивачка та її представник брали участь у розгляді справи № 11-585сап18, наводили у Великій Палаті Верховного Суду ті самі аргументи, які наводять у справі № 9901/689/18, і на які отримали відповіді у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 11-585сап18. 
76.        З огляду на це особливих чи непереборних обставин, які могли би виправдати втручання в остаточну постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2019 року, немає.
77.        Велика Палата Верховного Суду відхиляє посилання  ОСОБА_1 на порушення ВРП її права на правничу допомогу з таких міркувань.
78.        Відповідно до частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення з підстав, визначених пунктами 3 та6 частини шостої статті 126 Конституції України, повідомляється про засідання ВРП у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
79.        Як установлено матеріалами справи,  ОСОБА_1 була повідомлена про засідання ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, та взяла участь у цьому засіданні 14 червня 2018 року. Під час засідання ВРП розглянула клопотання  ОСОБА_1 про відкладення розгляду питання про її звільнення з посади, в тому числі, у зв`язку з неможливістю явки на засідання ВРП унаслідок хвороби її представника. 
80.        За результатами розгляду вказаного клопотання більшість із членів ВРП проголосувала за відмову в його задоволенні. Таке рішення в повній мірі відповідає наведеним вище положенням частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII. При цьому  ОСОБА_1 на засіданні ВРП було надано право надати пояснення з приводу обставин, що підлягали дослідженню на цьому засіданні, чим забезпечено її право на участь у прийнятті рішення.
81.        Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
82.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
83.        На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
84.        Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                         В. С. Князєв
Суддя-доповідач                                                                                                 О. С. Золотніков
Судді:                                     Н. О. Антонюк                                                       О. Б. Прокопенко
                                                Т. О. Анцупова                                                       В. В. Пророк
                                                С. В. Бакуліна                                                       Л. І. Рогач
                                                В. В. Британчук                                                          О. М. Ситнік
                                                Ю. Л. Власов                                                              В. М. Сімоненко
                                                М. І. Гриців                                                           О. С. Ткачук
                                                Д. А. Гудима                                                              В. Ю. Уркевич
                                                Ж. М. Єленіна                                                       О. Г. Яновська
                                                О. Р. Кібенко