ДОДАТКОВА
ПОСТАНОВА

12 листопада 2020 року 
Київ
справа №640/13697/19
адміністративне провадження №К/9901/15195/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді: Губської О.А.,  
суддів: Білак М.В., Шевцової Н.В.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФМ С Є Десна» про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат у справі №640/13697/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФМ С Є Десна» до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича    про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов, 
УСТАНОВИВ
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФМ С Є Десна» (далі - ТОВ «ФМ С Є Десна», позивач) звернулося до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича, в якому просило: 
- визнати неправомірною та скасувати постанову від 11.07.2019 про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню №59524909;
- визнати неправомірною та скасувати постанову від 12.07.2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження по виконавчому провадженню №59524909;
- визнати неправомірними дії відповідача щодо перерахування стягнутих грошових коштів у сумі 100971,62 грн. (основна винагорода) та 1298,76 грн. (витрати на виконавче провадження) на свій поточний рахунок.
Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 31 березня 2020 року   адміністративний позов задовольнив.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 10 червня 2020 року скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року та ухвалив нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовив.
Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року скасовано і залишено в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року.
02.11.2020 від представника ТОВ «ФМ С Є Десна» надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, в якій позивач просить ухвалити додаткове судове рішення, яким судові витрати ТОВ "ФМ С Є ДЕСНА" на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 12 000 грн., пов`язану з апеляційним розглядом у Шостому апеляційному адміністративному суді, у розмірі 5 000 грн., пов`язану з касаційним розглядом у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду та судовий збір за подачу касаційної скарги у сумі 3 842 грн. покласти на приватного виконавця Телявського А.М. шляхом їх стягнення на користь ТОВ "ФМ С Є ДЕСНА".
09.11.2020 від приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому він просив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №640/13697/19 в частині стягнення з приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФМ С Є ДЕСНА" 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із апеляційним розглядом справи у Шостому апеляційному адміністративному суді та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з касаційним розглядом у Верховному Суді відмовити.
Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення визначені   ст. 244 КАС України. Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.
При цьому, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим,   КАС України   передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (ч. 3 ст. 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (п. 3 ч. 1 ст. 252).
Відповідно до ч. 5   ст. 143 КАС України   у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному   ст. 252 цього Кодексу.
Частина 1   ст. 252 КАС України   передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку   ст. 252 КАС України.
Частиною 3   ст. 252 КАС України   передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Перевіривши доводи заяви щодо необхідності ухвалення додаткового рішення про розподілу судових витрат, Верховний Суд дійшов керується таким.
Частиною 1   ст. 139 КАС України   передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього   Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що якщо судом не вирішено питання про судові витрати суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи ухвалити додаткове рішення. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього   Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
З матеріалів справи слідує, що позивачем сплачено судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (платіжне доручення № 292 від 24 липня 2020 року на суму 3842,00 грн.).
Отже, судові витрати за сплату судового збору у розмірі 3842,00 грн. підлягають компенсації позивачеві, на користь якого ухвалене рішення, за рахунок відповідача по справі.
Крім того, за текстом заяви позивач просить також про відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу, надану йому у судах апеляційної та касаційної інстанції.
Згідно із   ст. 132 КАС України   судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються   ст. 134 КАС України. Відповідно до ч. 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За приписами ч.ч. 3, 4   ст. 134 КАС України   розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 7   ст. 139 КАС України   встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У ч. 3   ст. 143 КАС України   вказано: якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
З огляду на приписи ч. 3   ст. 143 КАС України, докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення за умови попередньої заяви про це від учасника судового процесу і лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів.
При цьому суд враховує, що у разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, докази судових витрат за загальним правилом мають бути надані до вирішення справи по суті.
З матеріалів справи вбачається, що у суді касаційної інстанції до прийняття постанови Верховного Суду позивачем не заявлялося про те, що позивач має намір клопотати перед судом про відшкодування з відповідача витрат на правову допомогу. Також позивачем не обґрунтовано, що в нього не було можливості вчасно подати суду документи на підтвердження понесених судових витрат за умови, що розгляд касаційної скарги відбувався у судовому засіданні без виклику сторін.
Отже, вимоги ч. 7   ст. 139 КАС   і ч. 3   ст. 143 КАС України   позивачем не дотримані, тому заяву ТОВ «ФМ С Є Десна» про розподіл судових витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції слід залишити без розгляду на підставі ч. 7   ст. 139 КАС України.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, понесених ТОВ «ФМ С Є Десна» у суді апеляційної інстанції, судова колегія враховує таке.
Частиною 6   ст. 139 КАС України   визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року з відповідача на користь позивача стягнуто судові витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі (у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог), а саме, в сумі 10000,00 грн.
У суді апеляційної інстанції, після ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2020 року вирішувалося питання про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач просив вирішити питання про відшкодування понесених ним судових витрат на правову допомогу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ТОВ «ФМ С Є Десна» до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича    про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов.
Вказана ухвала мотивована тим, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми відшкодування за правову допомогу в сумі 12 000 грн, заявлену ТОВ «ФМ С Є Десна».
Відповідно до ч.3   ст. 328 КАС України   ухвала суду апеляційної інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
У цій справі ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року оскаржена не була, набрала законної сили.
Як зауважив Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі "Науменко проти України" (заява № 41984/98, п. 52), правова певність (визначеність) передбачає дотримання принципу   res judicata,   тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи; цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи; повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не для заміни рішень; перегляд в порядку нагляду не може розглядатися як прихована апеляція, і сама можливість двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду; відхилення від цього принципу можливе тільки, коли воно спричинене незалежними і непереборними обставинами.
З урахуванням викладеного, колегія суддів при наявності не скасованої в касаційному порядку ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року, не вбачає підставдля задоволення заяви про розподіл судових витрат на правову допомогу, надану позивачеві у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.   132 - 139,   143,   252,   345,   359 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФМ С Є Десна»  про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.
2. Ухвалити додаткову постанову у справі №640/13697/19.
3. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського Анатолія Миколайовича    (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, оф.26, код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФМ С Є Десна»  (08330, Київська область, Бориспільський район, с. Дударків, вул. Незалежності, б.2/1, код ЄДРПОУ 32782265) витрати по сплаті судового збору у справі №640/13697/19 у розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні 00 копійок.
4. Заяву в частині ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу залишити без розгляду.
5. Додаткова постанова є невід`ємною частиною постанови Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №640/13697/19.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                       М.В. Білак

                                                                                                          Н. В. Шевцова