Постанова
Іменем України
 
21 жовтня 2020 року              
 
м. Київ
 
провадження № 22-ц/824/11099/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,
 
на рішення Шевченківського районного суду м. Києва
 
в складі судді Савицького О.А.
 
від 22 червня 2020 року 
 
по справі №761/2156/20 Шевченківського районного суду м. Києва
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
 
про стягнення страхового відшкодування,
 
                                                    В С Т А Н О В И В: 
 
17 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - ПАТ "НАСК "Оранта", Товариство) про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі.
 
Позов мотивовано тим, що 10.06.2018 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля "Volkswagen Transporter", державний номерний знак                     НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та мотоцикла "Kawasaki, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.07.2018 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ НАСК "Оранта", у зв'язку з чим останньому було подано повідомлення про настання страхового випадку та подано заяву про виплату страхового відшкодування. Листом від 31.08.2018 відповідач повідомив                 ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування. В той же час, висновком експертного автотоварознавчого дослідження №353/18 від 25.09.2018 було встановлено, що власнику мотоцикла "Kawasaki, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1   спричинено матеріальну шкоду на суму                           95 988,17 грн.
 
З метою отримання страхового відшкодування ОСОБА_1 подав відповідачу висновок та додав усі необхідні документи, після чого ПАТ "НАСК "Оранта" лише 08.05.2019 здійснило виплату страхового відшкодування, але в розмірі 21 266,08 грн. Виплачене відповідачем страхове відшкодування розраховано на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159), та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395 (далі - Методика).
 
На думку позивача, відповідач не є особою, яка має повноваження здійснювати розрахунки та проводити товарознавче дослідження. При цьому, ПАТ "НАСК "Оранта" провів виплату із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 0,56, пославшись на те, що транспортний засіб "Kawasaki", державний номерний знак НОМЕР_2 ввезено на територію України 17.04.2013. Проте, у висновку експерта від 25.09.2018 встановлено, що дата реєстрації згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 11.06.2013, а ДТП сталася 10.06.2018. Тобто, транспортний засіб не був таким, до якого необхідно було застосовувати коефіцієнт фізичного зносу.
 
За наведених обставин просив стягнути з відповідача недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 74 722,09 грн.
 
Крім того, посилаючись на те, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування просив стягнути збитки, завдані неналежним виконанням грошового зобов`язання у сумі                     40 270,22 грн, які складаються із прострочення за частину невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 37 185,34 грн та прострочення страховика за несвоєчасну виплату частини страхового відшкодування у розмірі 3 084,88 грн.
 
Також, просив стягнути з відповідача вартість проведення автотехнічного дослідження в сумі 1 800,00 грн.
 
Відповідач позов не визнав та подав відзив. У відзиві зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки розмір страхового відшкодування визначено у відповідності до вимог законодавства. При здійсненні товарознавчого дослідження Товариство керувалося положеннями п. 4 ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
 
Також зазначив, що при дослідженні наданих позивачем документів було виявлено, що транспортний засіб "Kawasaki", відповідно до технічного паспорту та витягу даних бази МВС першим власником був ОСОБА_4 . Даний транспортний засіб вперше в Україні реєструвався, відповідно до в`їзної митної декларації від 17.04.2013, тобто першою датою, що може братися за дату його випуску є 17.04.2013. Оскільки, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, першим документальним підтвердженням є в'їзна митна декларація від 17.04.2013, рік ввезення на митну територію України - 17.04.2013, то на момент ДТП (10.06.208) строк експлуатації складав понад 5 років. Відтак розмір страхового відшкодування здійснено з урахуванням фізичного зносу. 
 
Вважав, що за таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач подав до суду апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції надав перевагу одним доказам над іншими без наведення відповідних мотивів. Зокрема, судом безпідставно взято до уваги надане відповідачем товарознавче дослідження, тоді як дане дослідження не є належним доказом, оскільки страховик не є особою, яка має право здійснювати розрахунки та проводити товарознавче дослідження, у нього відсутні відповідні повноваження та дозволи. 
 
Зазначав, що при здійсненні виплати страхового відшкодування відповідач з ОСОБА_1 розмір такого відшкодування не узгоджував, провів виплату в односторонньому порядку, застосувавши коефіцієнт фізичного зносу у розмірі 0,56, пославшись на те, що транспортний засіб "Kawasaki" було ввезено на митну територію України 17.04.2013, тоді як згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу першою датою першої реєстрації є 11.06.2013. А отже, на думку скаржника, на момент ДТП транспортний засіб був таким, до якого коефіцієнт фізичного зносу застосовуватися не повинен.
 
Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги зазначив обставини, які наведені у позовній заяві.
 
За вказаних обставин просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
 
Відповідач, скориставшись своїм правом подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що 10 червня 2018 року, о 01 год 15 хв, по вул. Великій Житомирській в м. Києві, сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та мотоцикла «Kawasaki», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого               ст. 124 КУпАП України.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , який на відповідній правовій підставі керував транспортним засобу марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «НАСК Оранта».
12 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК Оранта» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
15 червня 2018 року представником ПАТ "НАСК "Оранта" оглянуто мотоцикл «Kawasaki», державний номерний знак НОМЕР_2 , за участі ОСОБА_1 , на підставі чого склав перелік пошкоджень транспортного засобу. Претензій чи зауважень до проведеного огляду пошкодженого мотоцикла позивач не пред'являв і своїм підписом в акті огляду підтвердив правильність проведеного огляду і фіксацію його результатів.
Згідно дослідження №АА8630АВ-1 від 16.06.2018, складеного ТОВ "Гарант-АСІСТАНС", на замовлення ПАТ "НАСК "Оранта", матеріальний збиток, визначений на підставі протоколу огляду транспортного засобу, завданий власнику мотоцикла «Kawasaki», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження в ДТП складає 21 266,08 грн.
Доводи апеляційної скарги, що відповідач не вправі здійснювати розрахунок розміру завданої шкоди та проводити товарознавче дослідження відхиляються колегією суддів, оскільки згідно п. 4 ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
На підставі страхового акту від 09.08.2018 ПАТ "НАСК "Оранта" прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 21 266,08 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідач не узгоджував з позивачем розмір страхового відшкодування.
 
Дійсно, за приписами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування. Проте, страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування з підстав, передбачених ст. 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Не погодившись із розміром страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до                        ПАТ "НАСК "Оранта" із заявою про перегляд розміру страхового відшкодування, до якої долучив висновок №353/18 експертного автотоварознавчого дослідження з визначенням розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, здійсненого 25.09.2018 судовим експертом ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 . Згідно даного висновку сума збитку, завданого власнику мотоцикла «Kawasaki», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 становить 94 188,17 грн.
За результатами розгляду вказаного вище звернення ПАТ «НАСК «Оранта» направила ОСОБА_1 лист від 31.08.2018 №09-02-16/6260 та лист від 22.11.2018 р. №09-02-16/8510 представнику ОСОБА_1 - адвокату Левчишиній О.В., в яких повідомила, що при розрахунку матеріального збитку брались до уваги результати проведеного огляду транспортного засобу від 15.06.2018, пошкодження мотоцикла позивача, а також положення Методики, а тому, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу у розмірі 0,56, сума відшкодування складає 21 266,08 грн. 
15 квітня 2019 року ОСОБА_1 пред`явив до ПАТ «НАСК «Оранта» досудову вимогу про виплату страхового відшкодування у розмірі 94 188,17 грн, згідно висновку №353/18 від 25.09.2018.
07 травня 2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» надала відповідь на досудову вимогу                     ОСОБА_1 , в якому вказала, що транспортний засіб «Kawasaki», державний номерний знак НОМЕР_2 , було ввезено на митну територію України 17.04.2013 р., а ДТП відбулася 10.06.2018, а отже транспортний засіб, до моменту ДТП, перебував в експлуатації 5,15 р., у зв`язку з чим коефіцієнт фізичного зносу має застосовуватись на загальних підставах. Також додатково повідомило, що банківські реквізити зазначені в досудовій вимозі не вірні, а тому відповідач просив надати вірні реквізити ОСОБА_1 для повторного перерахування страхового відшкодування в сумі 21 266,08 грн. 
Згідно платіжних доручень №39355 від 10.08.2018 та №25043 від 08.05.2019 ПАТ "НАСК "Оранта" здійснила ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування  в розмірі                                     21 266,08 грн.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, належним чином оцінивши докази, надані сторонами, застосувавши положення ст. 6, п. 22.1 ст. 22, п. 34.2, п. 34.3 ст. 34, п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", п. 7.38 Методики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ПАТ "НАСК "Оранта" правомірно здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 21 266,08 грн, а тому відсутні підстави для стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування.
Доводи апеляційної скарги, що вартість завданого матеріального збитку відповідачем було помилково визначено з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, оскільки строк експлуатації мотоцикла «Kawasaki» на дату ДТП не перевищував 5 років, колегія суддів вважає необґрунтованими.
За приписами пункту 6.3.3. Методики за рік виготовлення КТЗ приймається календарна дата його виготовлення з обов`язковим зазначенням при цьому дня та місяця цього року.
Якщо календарну дату виготовлення визначити неможливо, то за основу береться модельний рік виготовлення, визначений за його VIN-кодом, з урахуванням календарної дати першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ, що зазначена у супровідних документах (дати придбання, дати оформлення митних документів, дати першої реєстрації КТЗ тощо).
Датою першої реєстрації КТЗ, який був у користуванні (зокрема який ввозиться на митну територію України), є дата, що зазначена в спеціальній графі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) КТЗ, або дата видачі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта).
У разі відсутності даних про календарну дату першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ або виникнення сумнівів щодо її достовірності, коли встановлений модельний рік виготовлення КТЗ збігається з роком виготовлення, зазначеним у свідоцтві про реєстрацію, під час оцінки за дату виготовлення береться 1 січня встановленого за VIN-кодом модельного року.
З наведеного слідує, що за відсутності даних про календарну дату виготовлення транспортного засобу зі зазначенням дня та місяця цього року, під час здійснення оцінки завданого збитку враховується перше документальне підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ, що зазначена у супровідних документах, як то дата придбання, дата оформлення митних документів, дати першої реєстрації КТЗ тощо.
З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Kawasaki», державний номерний знак НОМЕР_2 , роком його випуску є 2013 рік. В даному свідоцтві також зазначено, що першою датою реєстрації транспортного засобу є 11.06.2013.
Разом з тим, згідно в`їзної декларації №100250000 мотоцикл «Kawasaki» був ввезений на митну територію України 17 квітня 2013 року.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк експлуатації мотоцикла «Kawasaki», державний номерний знак НОМЕР_2 , на дату ДТП, яка відбулася 10.06.2018 перевищував 5 років від дати першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ, а тому при здійсненні розрахунку завданого збитку відповідачем правомірно застосовано коефіцієнт фізичного зносу 0,56, як то передбачено п. 7.38 Методики.
З огляду на вказані обставини, судом першої інстанції також правомірно не взято до уваги висновок експерта №353/18 від 25.09.2018 розрахунку розміру матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу «Kawasaki», державний номерний знак НОМЕР_2 , який виготовлений на замовлення позивача.
При цьому, судом правильно зазначено в рішенні, що ряд запчастин вказаних у висновку експерта №353/18 від 25.09.2018, а саме позиції за номерами (0193) - 200,00 грн, (0282) - 560,00 грн, (0348) - 31,12 грн, (0350) - 74,30 грн, (0362) - 37,15 грн, (0472) - 1 270,00 грн, (0722) - 15 300,00 грн, (1311) -15 620,00 грн, (9987) - 360,00 грн, (1000) та (1000) -                  4 200,00 грн подвоєні на суму 8 960,00 грн, відсутні в протоколі огляду мотоцикла від 15.06.2018, який підписаний та погоджений з позивачем.Натомість автотоварознавче дослідження №АА8630АВ-1 від 19.06.2018 зроблене на замовлення відповідача, відповідає вимогам положень Методики та статі 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Також судом правильно зазначено в рішенні суду, що інших доказів на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, окрім висновку експерта №353/18 від 25.09.2018, позивач не надав. Зокрема не заявляв клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення вартості завданих матеріальних збитків на підтвердження знаходження в причинному зв'язку з ДТП необхідності проведення заміни запчастин, пошкодження яких не відображено в протоколі огляду.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що у разі застосування коефіцієнту фізичного зносу необхідно було застосувати 0,37, а не 0,56 є лише припущеннями позивача, які не містять жодного обґрунтування. А згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування.
Колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.
Як правильно встановлено судом, прострочення виплати страхового відшкодування відбулось не з вини відповідача, оскільки перша виплата відбулася 10.08.2018 на банківські реквізити ОСОБА_1 , зазначеними в заяві про виплату страхового відшкодування від 12.06.2018. Однак, реквізити позивачем були зазначені невірно, у зв'язку з чим кошти не були зараховані. Після надання позивачем страховику вірних реквізитів, 08.05.2019 відбулася повторна виплата страхового відшкодування.
Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення пені за частину невиплаченого страхового відшкодування,колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.
 
Фактично докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні обставин судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, 
 
                                                         П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                                                              О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                          В.А. Кравець 

                                                                                                                                    Л.Д. Махлай