Постанова
Іменем України
 
Єдиний унікальний номер справи 757/63718/19	 	
Номер провадження 22-ц/824/11203/2020	
Головуючий у суді першої інстанції О.Л. Бусик	
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач        	
13 жовтня 2020 року                                                                                            місто Київ
                            Номер справи 757/63718/19
 
Київський апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), Іванової І.В., Шкоріної О.І., 
сторони: 
позивач             ОСОБА_1 
відповідач        Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна»
 
розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», подану представником Пославською Вікторією Ігорівною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Бусик О.Л., в приміщенні Печерського районного суду міста Києва, повне рішення складено 15 червня 2020 року, -
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПрАТ «СК «Універсальна», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, мотивованим тим, що 02.02.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «FORD FIESTA», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , яка наближуючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшила швидкість, не надала перевагу пішоходу, внаслідок чого скоїла наїзд на ОСОБА_1 , чим завдала їй тілесні ушкодження середньої тяжкості. 28 лютого 2019 року до Подільського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке було порушене відносно ОСОБА_2 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з примиренням потерпілої з обвинуваченою.
Вказала, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «СК «Універсальна». 21.10.2019 ПрАТ «СК «Універсальна» листом  безпідставно відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на ухвалу Подільського суду м. Києва про закриття кримінального провадження, в якій було зазначено, що ОСОБА_2 відшкодувала позивачу завдані збитки у повному обсязі. У зв`язку з тим, що чинним законодавством та полісом цивільно-правової відповідальності передбачено відшкодування страховиком шкоди, завданої потерпілому, позивач просила стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 78 649,97 грн, 10 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, а також покласти на відповідача судові витрати.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 червня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Універсальна», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 78 649,97 грн, 3 932,50 грн на відшкодування моральної шкоди, витрати з оплати судового збору в розмірі 886,50 грн та 10 900,00 грн витрат на правничу допомогу. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ПрАТ «СК «Універсальна» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. Суд не врахував, що у відповідача відсутній обов`язок здійснення відшкодування, оскільки ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року постановленою у справі № 758/2838/19 було закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 у зв`язку із примиренням потерпілої з обвинуваченою. Товариство зазначило, що в даній ухвалі судом було встановлено, що обвинувачена повністю відшкодувала потерпілій збитки та в подальшому будь - яких претензій до неї не матиме. А тому апелянт вважає, що задоволення позову у даній справі призведе до отримання позивачем подвійного відшкодування шкоди, що не передбачено чинним законодавством.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 зазначили, що відповідач помилково вважає, що ОСОБА_2 відшкодувала позивачу завдані збитки, оскільки такого відшкодування не було, вона усунула заподіяну шкоду шляхом сприяння в наданні потерпілій якісної і належної медичної допомоги, про що потерпіла та обвинувачена зазначили у клопотанні про примирення (пошук досвідченого хірурга, узгодження дати операції, тощо). Рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим, ухваленим у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Третя особа своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористалася.
У відповідності до вимог п.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, відповідно до ч.2, ч.4 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч.1, ч.2 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції,  ОСОБА_2 02 лютого 2019 року приблизно о 10 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «FORD FIESTA», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в крайній лівій смузі по проїзній частині вулиці Нижній Вал у місті Києві зі сторони вулиці Житньоторзької в напрямку вулиці Глибочицької в м. Києві зі швидкістю 30-40 км/год., наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшила швидкість, не надала перевагу в русі пішоходу, внаслідок чого скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_1 .
Під час руху водій ОСОБА_2 допустила порушення вимог пунктів 1.5, 2.3(6) 18.1 дорожнього руху України та завдала ОСОБА_1 тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8683979 від 01 листопада 2018 рокуна момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Універсальна».
Відповідно до умов Полісу страховик зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну страховиком життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Ліміт відповідальності страхувальника складає 100 000,00 грн.
За фактом даної дорожньо - транспортної пригоди слідчим Подільського ГУНП в м. Києві було відкрито кримінальне провадження №12019100070000400 за ч.1 ст.286 КК України.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року було задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження у зв'язку з примиренням обвинуваченої з потерпілою.   Представником  ОСОБА_1 в судовому засіданні було заявлено, що  ОСОБА_2 відшкодувала ОСОБА_1 завдані збитки в повному обсязі та про те, що в подальшому ОСОБА_1 претензій до обвинуваченої не буде мати.
03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування згідно страхового випадку, який настав 02 лютого 2019 року за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 .
Листом від 21 жовтня 2019 року ПрАТ «СК «Універсальна» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування за страховим полісом №АМ/8683979 у зв`язку з відшкодуванням винуватцем у вчиненні ДТП потерпілій особі збитків у повному обсязі.
Так, частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених ОСОБА_1 позовних вимог. Суд дійшов висновку про те, що позивач перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, проходила курс реабілітації. Під час лікування ОСОБА_1 за власні кошти придбала необхідні медикаменти та вироби медичного призначення. Надані позивачем виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вказують на те, що позивач протягом періоду з 02 лютого 2019 року до 22 липня 2019 року проходила курс стаціонарного та амбулаторного лікування, отримувала консультації з приводу травми, отриманої в ДТП, а також реабілітацію в профільному санаторно-курортному закладі, крім того, у зв`язку з отриманням травми позивач тимчасово втратила працездатність.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю узгоджуються із встановленими у справі обставинами та зібраними доказами.
Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сума франшизи компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки.
Згідно п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Частиною 1 ст.990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.
Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що саме на страховика законодавець покладає обов`язок щодо виплати страхового відшкодування у разі настання страхового випадку, тобто він повинен відшкодувати потерпілому шкоду при заподіянні страхувальником такої шкоди життю та здоров'ю потерпілої особи.
Судами було достеменно встановлено, що ОСОБА_2 є винною особою у дорожньо - транспортній пригоді, яка мала місце бути 02.02.2019, внаслідок чого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, що потягло за собою понесення останньою витрат на лікування. ПрАТ «СК «Універсальна» було повідомлене про страховий випадок у відповідності до вимог закону. 
Тобто, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна», поліс №АМ/8683979 від 01.11.2018. Ліміт страхового відшкодування складає 100 000,00 грн. За умовами страхового полісу страховик зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «FORD FIESTA», державний номерний знак НОМЕР_1 . 
Отже, задовольняючи позов ОСОБА_1 в цій частині, суд першої інстанції обґрунтовано визнав відмову відповідача у виплаті позивачу страхового відшкодування такою, що не ґрунтується на вимогах закону та суперечить встановленим у справі обставинам. Суд, враховуючи обов`язок страховика відшкодувати потерпілій шкоду в межах страхової суми (тобто в межах 100 000,00 грн), а також докази надані позивачем на підтвердження понесення нею витрат на лікування, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування.
Апеляційна скарга ПрАТ «СК «Універсальна» не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції в частині розміру стягнутого судом страхового відшкодування  - 78 649,97 грн, а тому суд апеляційної інстанції не перевіряє законність рішення суду першої інстанції в цій частині. 
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ПрАТ «СК «Універсальна» обов`язку здійснення страхового відшкодування, оскільки це призведе до отримання ОСОБА_1 подвійного відшкодування шкоди, так як примирившись з ОСОБА_2 у порядку ст. 46 КК України обвинувачена відшкодувала потерпілій заподіяну шкоду у повному обсязі, колегія суддів відхиляє як безпідставні, з огляду на наступне.
Так, із матеріалів справи вбачається, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувало кримінальне провадження №12019100070000400 за ч.1 ст.286 КК України відносно ОСОБА_2 , за результатами розгляду якого 10.05.2019 судом було постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі ст.46 КК України у зв`язку із примиренням обвинуваченої із потерпілою.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Із змісту ухвали Подільського районного суду від 10 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що вона помирилася із обвинуваченою та остання відшкодувала їй завдані збитки в повному обсязі та у подальшому будь - яких претензій  до обвинуваченої вона мати не буде.
Однак, судом не зазначено в ухвалі які саме збитки відшкодувала обвинувачена потерпілій та у якому розмірі.
Разом з тим, із змісту поданого ОСОБА_1 до суду клопотання про примирення вбачається, що потерпіла просила звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, оскільки остання сприяла в наданні потерпілій якісної і належної медичної допомоги (знайшла хірурга, домовилась про дату операції), а тому претензій до неї вона не має (а.с.27).
У клопотання ОСОБА_1 зазначила, що вимоги щодо відшкодування збитків/шкоди будуть заявлятися нею окремо у порядку цивільного судочинства саме до ПрАт «СК «Універсальна».
Також у матеріалах справи наявний договір - доручення від 07.02.2019, згідно умов якого ОСОБА_1 доручила ОСОБА_2 за рахунок коштів потерпілої здійснити оплату товару ФОП ОСОБА_4 (придбання набору канюльованих титанових гвинтів), оскільки позивач перебувала у лікарні та не мала фізичної змоги придбати та оплатити необхідні для проведення операції матеріали. Згідно умов договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 кошти у сумі 8 200,00 грн. 
Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 здійснювала лікування за власний кошт, ОСОБА_2 лише допомагала їй фізично виконувати оплати та придбавати необхідні для лікування медичні матеріали, гроші на які вона отримувала від ОСОБА_1 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги про подвійне відшкодування шкоди позивачу не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.
Доказів отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів в рахунок відшкодування завданої позивачу шкоди матеріали справи не містять. Такі доводи апелянта є лише припущеннями, які не підтверджені допустимими доказами. Зазначена вище ухвала Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року не містить саме висновків суду про відшкодування ОСОБА_2 потерпілій заподіяної від ДТП шкоді, а лише містить посилання на клопотання ОСОБА_1  в якому та зазначила про відшкодування  їй збитків ОСОБА_2 , але саме клопотання такої інформації не містить.  Заява ОСОБА_1 про те, що вона не буде мати будь-яких  претензій до ОСОБА_2 не свідчить про те, що остання відшкодувала їй  майнову та моральну шкоду.
При цьому у пунктах 1, 3 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься у статті 16 ЦК України.
За правилами ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту, а тому посилання на те, що позивач обрала невірний спосіб захисту колегією суддів відхиляються як такі, що суперечать наведеному вище.
Так, положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Отже, твердження ПрАТ «СК «Універсальна» про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду, є необґрунтованими, а обставини, на які посилається Товариство - недоведеними, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
ПрАТ «СК «Універсальна» просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, проте апеляційна скарга не містить доводів щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, розміру витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, а тому законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині судом апеляційної не перевіряється.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
У кожному конкретному випадку суд повинен ретельно оцінити докази й мотиви заявника, уважно вивчити обставини справи та надати мотивований висновок щодо судового спору.
При цьому колегія суддів зазначає, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Суд у своєму рішенні навів достатні мотиви з яких прийняв до уваги доводи позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, дав вірну оцінку запереченням відповідача. 
Таким чином, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав вірну оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.
Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Універсальна» без задоволення.
Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України,-
п о с т а н о в и в :
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», подану представником Пославською Вікторією Ігорівною, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова складена 13 жовтня 2020 року.
 
Судді:
                                                                                                    Л.Д. Поливач
 
                                                                                                    І.В. Іванова
 
                                                                                                    О.І. Шкоріна