Справа № 442/4930/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І. 
Провадження № 22-ц/811/2956/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія:12

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Шандри М.М., Приколоти Т.І.,
за участі секретаря: Сеньків Х.І.,
з участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , представника Дрогобицької міської ради – Костик Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , третьої особи – Дрогобицької міської ради, Виконкому Дрогобицької міської ради, Інспекції державного архітектурно – будівельного контролю у Львівській області про знесення самочинного будівництва,- 

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_7 звернувся з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та просив зобов`язати відповідачів знести самочинну прибудову до квартири АДРЕСА_1 розмірами 7, 0 x 4, 0 м.
Позовну заяву мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_2 та проживає у ній. Даний будинок є двоповерховим та складається з восьми житлових квартир, побудований на землях державної власності.
Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_3 у зазначеному будинку та здійснили прибудову до належної їм квартири розмірами 7, 0 x 4, 0 м. Дана прибудова проведена таким чином, що її дах проходить безпосередньо під вікном квартири позивача.
Згоди на проведення зазначеного будівництва він не надавав, відповідачі не отримували дозвільну та проектну документацію на здійснення добудови, окрім того, вказана прибудова розміщена на землях державної власності.
Оскільки відповідачі здійснили самочинне будівництво, незаконно зайняли прибудинкову територію, призначену для обслуговування багатоквартирного житлового будинку, просив позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2016 року у задоволенні позову – відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .
В апеляційній сказі зазначає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом невірно застосовано норми матеріального права та порушено вимоги процесуального права. 
Стверджує, що суд не надав належної правової оцінки тим обставинам, що рішенням виконкому Дрогобицької міської ради за №157 від 21.06.2001 року дозволено ОСОБА_6 вести проектування прибудови веранди до приватизованої вкартири АДРЕСА_1 , а згідно вимог ч.1 ст.24 ЗУ «Про планування і забудову територій» має бути рішення виконкому Дрогобицької міської ради про надання дозволу на будівництво об`єкта містобудування, яке у даному випадку відсутнє, а відтак прибудову відповідачем здійснено без належного дозволу на будівництво. 
Звертає увагу на те, що суд залишив поза увагою той факт, що будівництво вчинене на земельній ділянці, що не відведена для цієї мети, що зокрема слідує з пояснень представника ОСОБА_6 в судовому засіданні та відсутністю в матеріалах справи відповідних доказів. Ствердужє, що суд надав невірну правову оцінку постанові від 18.09.2014 року у справі про адіміністративне правовпорушення , згідно з якою ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за те, що вона здійснила прибудову на земельній ділянці комунальної власності міста по АДРЕСА_4 та без дозволу на виконання будівельних робіт, тобто за порушення законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд. 
Вказує, що суд не звернув увагу на той факт, що дозвіл на виконання будівельних робіт №23 від 05.05.2005 року видано без рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про дозвіл на будівництво об`єкта містобудування, без документа, що засвідчує право власності чи користування (в тому числі на умовах оренди) земельною ділянкою та без комплексного висновку державної інвестиційної експертизи. 
Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що посилання відповідача на порушення його прав є припущенням, оскільки ним подана заява до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради для надання дозволу здійснити прибудову до квартири над спірною прибудовою, однак відповідачка категорично заперечила здійснення такої прибудови, що свідчить про порушення його прав. 
Щодо посилання суду на те, що ОСОБА_8 надавав згоду на проведення прибудови то таке не підтверджене матеріалами справи, а також не враховано того, що ОСОБА_8 не є власником кв. АДРЕСА_2 . 
Відтак вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року, задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2016 року – скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_6 та ОСОБА_3 знести самочинну прибудову до квартири АДРЕСА_1 зовнішніми розмірами 7,0х4,0.
Постановою Верховного Суду від 02 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 – задоволено частково.
Рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_9 , ОСОБА_6 проживають у двоповерховому житловому будинку АДРЕСА_4 .
ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_5 на першому поверсі.
Між сторонами у справі виник спір з приводу здійсненої відповідачами прибудови розміром 7,0 x 4,0 м. до належної їм квартири АДРЕСА_1 .
Земельна ділянка, на якій розташований будинок, перебуває у комунальній власності, її цільове призначення – для обслуговування житлового будинку.
Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Статтею 6 Конституції України встановлено, що органи державної влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, таким чином орган місцевого самоврядування в особі Виконкому Дрогобицької міської ради, діючи у відповідності до норм законодавства та в межах своєї компетенції виніс відповідне рішення, на підставі якого з часом було видано дозвіл на виконання будівельних робіт.
Відповідно до пункту 1.1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Держбуду України від 5 грудня 2000 року №273 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2000 року за №945/5166, яке діяло на момент ухвалення оскарженого дозволу, дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів. Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється.
Відповідно до пункту 2.1 цього Положення для одержання дозволу на виконання будівельних робіт забудовник (замовник) повинен подати до інспекції держархбудконтролю такі документи:
а) заяву забудовника (замовника), (додаток 1);
б) рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об`єкта містобудування;
в) документ, що посвідчує право власності забудовника (замовника) чи право користування (у тому числі на умовах оренди) земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт містобудування;
г) комплексний висновок державної інвестиційної експертизи;
ґ) документи про призначення відповідальних виконавців робіт (виконроба, осіб, що виконують технічний нагляд, авторський нагляд);
д) затверджену в установленому порядку проектну документацію (будівельний генеральний план та паспорт фасаду в двох примірниках, пояснювальна записка для реєстрації).
У разі проведення реконструкції, реставрації, капітального ремонту та технічного переоснащення будинків, споруд та інших об`єктів без зміни цільового призначення об`єкта замовник (забудовник) крім рішення виконавчого органу відповідної ради, Київської та Севастопольської державної адміністрації про дозвіл на будівництво подає також копію документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмову згоду його власника на проведення зазначених робіт.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 21 червня 2001 року Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради прийнято рішення № 157 «Про надання дозволу громадянам міста на проектування господарських споруд, гаражів, будівництво нових житлових будинків замість старих, прибудов до будинків, реконструкцію приміщень, встановлення кіосків та як виняток, користування самовільно побудованими та переобладнаними приміщеннями», згідно п.1.15 даного рішення: дозволено ОСОБА_6 вести проектування прибудови веранди до приватизації квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_6 проект прибудови веранди погодити у встановленому порядку. Пунктом 2 цього рішення: «Зобов`язано громадян, зазначених в п.1 цього рішення, після завершення проектування отримати дозвіл на виконання будівельних робіт в управлінні містобудування та архітектури».
На підставі вказаного Рішення 05 травня 2005 року ОСОБА_6 було видано Дозвіл № 23 на виконання будівельних робіт, по прибудові веранди зовнішніми розмірами 3,5 х 7,5м. до приватизованої квартири АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 39).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З матеріалів справи убачається, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 2 квітня 2015 року у справі №442/806/15-а за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування дозволу на виконання будівельних робіт №23 від 5 травня 2005 року, виданого відповідачем, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2017 року у справі № 442/806/15-а встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на допущені порушення при прийнятті оскарженого дозволу. 
Дозвіл на виконання будівельних робіт №23 від 5 травня 2005 року, виданий Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради на прибудову веранди зовнішніми розмірами 3,5x7,5 м. до приватизованої квартири АДРЕСА_1 наданий інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на основі рішення до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 21 червня 2001 року № 157 „Про надання дозволу громадянам міста на проектування господарських споруд, гаражів, будівництво нових житлових будинків замість старих, прибудов до будинків, реконструкцію приміщень, встановлення кіосків та як виняток, користування самовільно побудованими та переобладнаними приміщеннями”, яке є чинним.(Т. 2 а.с. 35-37)
За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не надано належної оцінки дозволу на виконання будівельних робіт за №23 від 05 травня 2005 року, який видано без наявності рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про дозвіл на будівництво об`єкта містобудування не заслуговують на увагу.
Не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2016 року також посилання в апеляційній скарзі на обставини, викладені у справі про адміністративне правопорушення, встановлені постановою від 18.09.2014р. № 3/145/1-ф/пз, оскільки судом першої інстанції обґрунтованого враховано, що такі обставини не відповідають дійсності адже дозвіл у ОСОБА_3 був, але з невідомих причин вона не пред`явила його при проведенні перевірки, такі обставини також спростовуються Актом «перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил» № 3/26 від 17.03.2015 року складеним Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області та підтверджуються ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2017 року у справі № 442/806/15-а.
Крім того, колегією враховується, що по даній категорії справ Верховним Судом сформовані такі висновки:
Відповідно до вимог частини 7 статті 478 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ необхідно наявність таких фактів як неможливість, перебудови об`єкту або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови;
у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову;
знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної до відповідальності.
У даній справі позивач ОСОБА_1 не навів конкретних підстав, порушення його прав як власника квартири АДРЕСА_2 , внаслідок здійснення прибудови до квартири АДРЕСА_3 його сусідами ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . 
На даний час земельна ділянка для обслуговування багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_4 є сформованою та зареєстрованою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві постійного користування за ОСББ «Родина-18», за цільвим призначенням для обслуговування цього багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_4 .
Новий власник земельної ділянки не пред`являє претензій до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з приводу забудови частини прибудинкової території.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 15 грудня 2020 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Шандра М.М.

Приколота Т.І.