КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 756/11750/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11446/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И 
 
29 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.
                  при секретарі - Шепель К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Вольф Тетяни Леонідівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року, 
 
встановив:
у липні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, я у якій просив визнати незаконними та скасувати дії приватного виконавця Вольф Т.Л. щодо опису та арешту майна боржника, а саме Ѕ частини нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що приватним виконавцем не було належним чином повідомлено його про вчинення виконавчих дій та не надано матеріали виконавчого провадження для ознайомлення. Також скаржник зазначав, що опис та арешт вказаного майна відбувся з порушенням норм чинного законодавства та черговості здійснення виконавчих дій.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року у задоволенні скарги було відмовлено. 
Не погоджуючись із ухвалою, представник скаржника   ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а скаргу задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи.
У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Вольф Т.Л. просила ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів. 
Представник стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 також подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення 
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , представника приватного виконавця Павелків (Вольф) Т.Л. - Коваленко Т.А., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись до суду з даною скаргою скаржник посилався на те, що 08 липня 2019 року йому стало відомо про те, що 01 липня 2019 року приватним виконавцем Вольф Т.Л. було прийнято постанову про опис та арешт майна боржника в межах виконавчого провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 52 496 100 грн., а саме нежилих приміщень АДРЕСА_1 . Зазначав, що вказані дії були вчинені виконавцем з порушенням вимог ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо черговості звернення стягнення на належне боржнику майно, оскільки боржнику не відомо чи вчинялись в межах виконавчого провадження дії, спрямовані на звернення стягнення на його грошові кошти та рухоме майно. Крім того, боржник вказував, що в межах даного виконавчого провадження також здійснюється реалізація іншого належного йому майна, а докази про те, що його вартості недостатньо для погашення заборгованості виконавцем не надані.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року у задоволенні скарги було відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані виконавчі дії були вчинені виконавцем із дотриманням норм чинного законодавства та в межах своїх повноважень. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
У своїй апеляційній скарзі представник скаржника посилається на те, що судом першої інстанції не було витребувано у приватного виконавця матеріалів виконавчого провадження та не з`ясовано, чи міститься в них підпис боржника з відміткою про ознайомлення з ними, що призвело до постановлення помилкової ухвали. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2018 року Оболонським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист №756/11750/15-ц на виконання рішення Оболонського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації Ѕ частини вартості внесених спільних коштів подружжя за пакет цінних паперів на загальну суму 52 496 100 грн. (а.с.84-85).
Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 21 лютого 2019 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа та накладено арешт на грошові коти боржника, які містяться на рахунках в банківських установах за переліком (а.с.36-37, 82). 
З наданих до суду першої інстанції приватним виконавцем копій відповідей вбачається, що постанова про арешт коштів боржника повернулась без виконання у зв`язку з відсутністю відкритих рахунків або коштів на них (а.с.39-41). Також приватним виконавцем було оголошено в розшук належний ОСОБА_1 автомобіль та вчинено інші передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на виявлення належного боржнику рухомого майна, на яке можна було б звернути стягнення. 
Вказані обставини свідчать про безпідставність доводів скаржника про порушення приватним виконавцем положень ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Крім того, доказів на підтвердження наявності у нього грошових коштів та рухомого майна, на яке б можливо було звернути стягнення замість арештованого нерухомого майна, ОСОБА_1 до суду не надано.
Також судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про те, що чинним законодавством не передбачена обов`язковість повідомлення боржника про час здійснення опису та арешту належного йому майна, а посилання представника ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі на положення ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» є неспроможними, оскільки в даному випадку боржник оскаржує дії виконавця щодо опису та арешту майна, а не щодо визначення його вартості.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що подана до суду першої інстанції скарга не містить клопотання боржника про витребування матеріалів виконавчого провадження, що свідчить про неспроможність доводів апелянта про обов`язок суду витребувати вказані матеріали, оскільки частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Інших доводів щодо незаконності оскаржуваної ухвали суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. 
Відповідно до  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Враховуючи викладене, судом  першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив: 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 29 жовтня 2020 року.
 
Головуючий                                                
 
Судді