Справа № 161/1061/18 	Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф. 	
Провадження № 22-ц/802/1049/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
05 листопада 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом а позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2020 року, 
В С Т А Н О В И В :
У січні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 28.01.2011 між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви.
Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, заборгованості не погашав, унаслідок чого станом на 04.01.2018 утворилася заборгованість у розмірі 31 230,71 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 2 367,16 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом – 17 109,36 грн., заборгованість за пенею – 9 790,82 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. – штраф (фіксована частина), 1 463,37 грн. – штраф (процентна складова).
Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 28.01.2011 у розмірі 31 230,71 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.08.2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 21439,89 грн. заборгованості за кредитним договором від 28.01.2011 станом на 04.01.2018.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1209,61 грн. судового збору.
В решті вимог відмовити. 
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги АТ КБ «ПриватБанк».
Апеляційна скарга мотивована тим, що банком не доведено факт укладення кредитного договору про отримання ним кредиту у розмірі 15 тис. грн, оскільки погоджена сума кредиту, що зазначена в анкеті-заяві, яку він підписав, становить 1000 грн, а тому суд не установив обставин щодо отриманням ним 15 000 грн, оскільки в матеріалах справи відсутні достатні докази видачі цих коштів. При цьому суд помилково прийняв до уваги долучену банком довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.01.2011, оскільки її подано з порушенням вимоги ст. 83 ЦПК України. Крім того, вказує, що задовольняючи вимоги банку в частині стягнення відсотків за користування кредитом суд першої інстанції не звернув уваги, що у довідці вказано розмір відсотків 2,5% місячних, проте з розрахунку заборгованості вбачається, що банком було збільшено розмір відсотків і даних розмір не погоджено з відповідачем.
З поданої апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення в частині задоволених позовних вимог, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги та вважає рішення суду таким, що постановлено на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (31230,71 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 05.11.2020, тобто, дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких мотивів.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.
Як вбачається з матеріалів справи 28.01.2011 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, у якій зазначено про ознайомлення та погодження відповідача із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифів банку та виявлено бажання відповідача оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» з кредитним лімітом 1000 грн. (Том І а.с 9).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 28.01.2011 розмір процентів за користування кредитом та штрафні санкції не зазначено.
Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 28.01.2011 по 04.01.2018, а також пеню та штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.01.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (січень 2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Разом з тим, пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також послався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.01.2011, яка підписана ОСОБА_1 .
У довідці зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5% в місяць), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (Том І а. с. 181).
Посилання відповідача та його представника на неналежність даного доказу, суд відхиляє, оскільки при розгляді даної справи в суді першої інстанції ні відповідач, ні його представник у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не спростували факту підписання Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.01.2011.
Отже, договірні правовідносини сторін зафіксовані в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які є складовими укладеного сторонами договору і врегульовують спірні правовідносини.
Рішення суду в частині відмови у стягненні пені сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.
Оскільки Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.01.2011, яка підписана ОСОБА_1 , сторонами погоджено розмір процентів за користування кредитом (2,5% на місяць), а також розмір штрафів, вони підлягають стягненню із відповідача на користь банку.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, розмір процентів за користування кредитом та штрафів визначений Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.01.2011, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність вимог банку в частині стягнення заборгованості з тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів.
Однак колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, оскільки визначаючи розмір вказаної заборгованості, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відповідач погодився на збільшення банком відсоткової ставки. 
В обґрунтування зазначених вимог щодо односторонньої зміни процентної ставки позивач посилається на п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг.
Проте, як зазначалося вище, надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність нарахування банком відсотків у розмірі більшому від того, який визначений у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.01.2011.
Додані до відзиву на апеляційну скаргу банком докази направлення відповідачу повідомлень про зміну розміру відсоткової ставки апеляційний суд до уваги не бере, оскільки дані докази в суд першої інстанції не подавались і доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від сторони не подано.
З поданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунок проведений за період з 28.01.2011 по 04.01.2018(Том І а.с. 5-8). Згідно з довідкою від 03.02.2020 №30.1.0.0/2-20180118/0139 відповідач ОСОБА_1 отримав картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , термін дії останньої до 06.2018 (факт отримання карток відповідачем не оспорюється, Том І а.с. 115). Тобто банком проведено розрахунок заборгованості в межах строку дії договору, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.
Визначаючи розмір заборгованості, який необхідно стягнути з відповідача апеляційний суд дослідивши виписки по рахунку ОСОБА_1 , а також беручи до уваги умови погоджені сторонами виходить з наступного.
Базова відсоткова ставка за користування кредитом, яка визначена у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.01.2011 становить 2,5 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості). З 01.09.2014 банком збільшено розмір відсоткової ставки до 2,9 %, з 01 квітня 2015 року - 3,6 %.
Станом на 01.09.2014 (момент збільшення відсоткової ставки) заборгованість відповідача перед банком становила 14909,91 грн. з них: 14523,04 грн. - за тілом кредиту та 386,87 грн. - за відсотками за користування кредитом за період з 28.01.2011 по 29.08.2014.
Розмір відсотків за користування кредитом за період з 01.09.2014 по 04.01.2018 становить 14789,30 грн., із розрахунку: 14523,04 грн х 1222 днів / 360 днів х 30 %, де 14523,04 грн - заборгованість по кредиту станом на 01.04.2014; 1222 дні - кількість днів у періоді за який підлягають сплаті проценти; 360 днів - кількість днів у році, що використовуються для розрахунку процентів, які підлягають сплаті, 30 % річних - базова процентна ставка за користування кредитом. 
Загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 28.01.2011 становить 14864,35 грн (із розрахунку 14523,04 грн. (заборгованість за тілом кредиту станом на 01.09.2014)+ 386,87 грн. (розмір відсотків за користування кредитом за період з 28.01.2011 по 29.08.2014)+ 14789,30 грн. (розмір відсотків за користування кредитом за період з 01.09.2014 по 04.01.2018) +9627,10 (сума коштів, які отримав відповідач з 01.09.2014)- 25645,98 грн. (сума коштів, які повернув відповідач з 01.04.2014)+ 500,00 грн.( штраф фіксована частина)+ 684,02 грн.( штраф процентна складова). 
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення у цій частині.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з позовом сплачено 1762 грн судового збору (Том І а.с. 1), а відповідачем за подання апеляційної скарги 1814,50 грн.(Том І а.с. 248).
У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог, а саме 47,60%, тобто 838,71 грн., а відповідачу за подання апеляційної скарги - 30,67%, тобто 556,51 грн.
Керуючись ст.ст. 268,  367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2020 року у в даній справі в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат змінити, виклавши другий та третій абзац резолютивної частини рішення у новій редакції.
«Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) 14864,35 грн. ( чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 35 коп.) заборгованості за кредитним договором від 28 січня 2011 року станом на 04 січня 2018 року.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) 838,71 грн. (вісімсот тридцять вісім грн. 71 коп.) витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. »
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) 556,51 грн (п`ятсот п`ятдесят шість грн. 51 коп.) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий        

Судді: