ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/2322/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2020 року в адміністративній справі № 160/2322/19 (головуючий суддя першої інстанції Кадникова Г.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Альфатех» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, - 

В С Т А Н О В И В :
Позивач 12.03.2019 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення №UA110000/2019/500007/2 від 01.02.2019 року про коригування митної вартості товарів за ВМД №UA110190/2019/500304.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.01.2019 року до митного оформлення заявлено товар – автомобільні шини за ЕМД №UA110190/2019/500304 та за запитами Митниці упродовж 22.01.2019 року – 31.01.2019 року декларантом надавались додаткові документи та пояснення, але відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості, згідно якого митну вартість товару скориговано з 40877,98 доларів США до 51507,00 доларів США, тобто збільшено митну вартість товару на 10629,82 доларів США. Позивач вважає, що рішення про коригування митної вартості є необґрунтованим, неправомірним та безпідставним через відсутність доказів щодо порушення позивачем митного законодавства.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської митниці ДФС №UA/110000/2019/500007/2 від 01.02.2019 року про коригування митної вартості товарів за ВМД № UA110190/2019/500304.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, а тому в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження, про що сторони повідомлені належним чином. 
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне. 
17.01.2019 року ТОВ «Торговий Дім «Альфатех» звернулось до Дніпропетровської митниці ДФС (на теперішній час – Дніпровська митниця Держмитслужби) із електронною митною декларацією №UA110190/2019/500304 для здійснення митного оформлення товару: «Шини пневматичні, гумові, нові, для автобусів та вантажних автомобілів, протектор «всесезонний». Шина в комплекті з камерою та ободною стрічкою торговельної марки TRIANGLE TYRE СО., LTD, Країна виробництва - CN. Виробник - TRIANGLE TYRE СО., LTD. Товар надійшов на адресу позивача за зовнішньоекономічним контрактом від 17.01.2018 року №TR-17012018 на підставі специфікації №18 від 24.11.2018 року, інвойсу №12182008377 від 24.11.2018 року, рахунку на оплату №88 від 11.01.2019 року, коносаменту №SHWS218111728, договору на ТЕО №16018-159 від 21.12.2017 року (а.с.17-18).
Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод), а саме: 172,72 дол. США/шт.
Відповідно до зовнішньоекономічного контракту №TR-17012018 від 17.01.2018 року, укладеного між TRIANGLE TYRE CO., LTD, Китай (далі – продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Альфатех», Україна (далі – покупець), продавець зобов`язався поставити товар, а покупець прийняти та оплатити його на умовах, визначених в контракті (а.с.23-28).
Згідно з Контрактом опис товару, ціни та умови платежу вказані в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною контракту.
Відповідно до п.4-9 Контракту місце відправки вказано в специфікації. Пункт призначення – м.Дніпро, Україна. Транспортування – по морю. Упаковка товару повинна бути відповідною стандартній експортній упаковці виробника, повинна підходити для далеких перевезень всередині континенту. Наступні документи будуть надані покупцю: комерційний рахунок-фактура; пакувальний лист; сертифікат походження; посібник до кожної одиниці обладнання. Якщо інше не передбачено контрактом, всі дозволи і ліцензії на імпорт, а також мито на імпорт, митні збори та всі податки, які стягуються державним органом, окрім країни продавця, є повною відповідальністю покупця.
17.01.2019 року до МП «Лівобережний» ТОВ «Торговий Дім «Альфатех» за допомогою електронної форми декларування із залученням ТОВ «Дніпро Логістік Сервіс» (договір про надання митно-брокерських послуг № 7/2018 від 10.09.2018 року) подано до митного оформлення товар - автомобільні шини за ЕМД № UA110190/2019/500304. Разом з електронною митною декларацією декларантом подано наступний пакет документів: рахунок на оплату №88 від 11.01.2019 року від митного брокера; контракт №ТR-1701201 від 17.01.2018 року; комерційний інвойс № 12182008377 від 24.11.2018 року; специфікація №18 від 24.11.2018 року до контракту №ТR-1701201 від 17.01.2018 року; морський коносамент №SHWS218111728; договір на ТЕО № 16018-159 від 21.12.2017 року.
За запитами інспекторів адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання впродовж 22.01.2019 року - 31.01.2019 року декларантом надавались додаткові документи та пояснення.
01.02.2019 року митним органом винесено рішення №UA/110000/2019/500007/2 про коригування митної вартості товарів за ВМД № UA110190/2019/500304, згідно якого митну вартість товару скореговано з 40877,98 доларів США до 51507,00 доларів США, тобто митна вартість товару за ВМД №UA10190/2019/500304 збільшена митним органом на 10629,82 доларів США.
01.02.2019 року о 19 год. 40 хв. одночасно з повідомленням позивачем отримано зазначене вище рішення митного органу (а.с.15-16).
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено обґрунтованість сумнівів у заявленій позивачем митній вартості товару за ціною договору. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Відповідачем не спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об`єктивну можливість і спроможність визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у ст.58 Митною кодексу України. Відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не спростовані відповідачем.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.
Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (ч.2 ст.1 Митного кодексу України №4495-VI від 13.03.2012 року).
Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 Митного кодексу України.
Митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини 1 статті 4 Митного кодексу України).
Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:
у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Підставою для коригування митної вартості є встановлення в ході здійснення митного контролю наявності розбіжностей в поданих для митного оформлення документах, які, на думку відповідача, унеможливлюють перевірку числового значення митної вартості імпортованого товару.
Судом першої інстанції встановлено, що декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару подані документи, передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України.
При перевірці правильності визначення митної вартості товару митним органом встановлено, що документи, які надані для митного оформлення товару, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності.
Однак, суд вважає, що вказані доводи митного органу спростовуються наданими до суду позивачем письмовими доказами, з огляду на наступне.
Так, ТОВ «Торговий Дім «Альфатех» на повідомлення митниці від 24.01.2019 року (ідентифікатор повідомлення 564fda6b-afba-466d-8c60-dd859fc9301b надано лист відповідь вих. №28/01/2019-6 від 28.01.2019 року, в якому позивач зазначав, що ТОВ «ТД «Альфатех» в специфікації №18 від 24.11.2018 року була допущена помилка при зазначенні строків оплати та строків доставки товару. Позивач просив вважати коректною специфікацію №18 від 24.11.2018 року з наступними умовами: «Оплата: впродовж 30 днів після отримання товару, доставка: впродовж 120 днів після замовлення. В пакувальному листі №12182008377 від 24.11.2018 року на відвантажений товар присвоюється номер та дата інвойсу, згідно якого відвантажується товар. Зазначення в пакувальних листах номера специфікації не передбачено контрактом № ТR-17012018 від 17.01.2018 року » (а.с.58-60).
Крім того, додаткова угода №2 була додана позивачем у відповідь на повідомлення митниці від 22.01.2019 року лист вих.№23/01/2019-2 від 23.01.2019 року, що підтверджується матеріалами справи. Крім того підтвердження інформації, щодо отримання митним органом додаткової угоди №2 від 18.10.2018 року міститься у повідомлені митного органу від 24.01.2019 року де відповідачем підтверджено отримання відповіді вих. №23/01/2019-2 від 23.01.2019 року та зазначено «...В рамках консультації повідомляємо, що у відповідь на повідомлення №1 митниці ТОВ «Торговий Дім «Альфатех» 24.01.2019 року надано наступні додаткові документи: скановану копію митної декларації країни відправлення, рахунок на оплату №89 від 11.01.2019 року (повторно), додаткову угоду №2 від 18.10.2018 року до контракту ТR-17012018, специфікацію №18 (оновлена), відповідь ТОВ «Торговий Дім «Альфатех» від 23.01.2019 року №23/01/2019-2, комерційний рахунок НОМЕР_1 (повторно) та його переклад, пакувальний лист (повторно) та його переклад, довідку від 11.01.2019 року №1101/19-6 (повторно). Жодних інших документів згідно сформованого митницею Переліку документів у повідомленні №1 митниці відповідно до вимог пункту 3 статті 53 МКУ , не надано....».
Відтак, твердження відповідача, щодо наявності двох Специфікацій №18 від 24.11.2018 року та не надання позивачем додаткової угоди №2 від 18.10.2018 року до Договору TR-17012018 від 17.01.2017 року є безпідставними та необґрунтованими.
Так, щодо виявлення розбіжностей в частині неможливості ідентифікації пакувального листа та інших документів митного оформлення митний орган посилався на те, що у повідомленні №1 зазначено, що у пакувальному листі №12182008377 від 24.11.2018 року відсутнє посилання на специфікацію №18 та інвойс №12182008377. Митницею не заперечувалось наявність посилання у пакувальному листі на реквізити контракту. Лише констатовано факт відсутності посилання на специфікацію №18 та інвойс 12182008377. Наявність однакових номерів на пакувальному листі та інвойсі не спростовує факт наведений митним органом у повідомленні №1. У зв`язку із чим ідентифікувати наданий пакувальний лист із оцінюваною партією товару, який містить відомості щодо ваги нетто/брутто інші ніж заявлені у графі 35 та 38 ЕМД, та відсутність посилань на основні документи неможливо.
Однак, з приводу наведених розбіжностей суд вважає за необхідне зазначити, що пакувальний лист, це аналог інвойсу, тільки замість ціни вказуються кількість, вага брутто, вага нетто, вид упаковки. 
Крім того, чинним законодавством не передбачено обов`язкових реквізитів та вимог при складанні та заповненні пакувального листа, а отже, вказуючи на відсутність у пакувальному листі інформації щодо специфікації та інвойсу митний орган повинен був зазначити про те, яким саме нормативно-правовим актом передбачена за таку розбіжність відповідальність.
До того ж, положеннями п.4 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом та з якої випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми пакувального листа.
Отже, з огляду на засади свободи підприємницької діяльності наявність чи відсутність у пакувальному листі певних відомостей (інвойсу, специфікації) не може бути підставою для коригування митної вартості товару. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 18.01.2018 року по справі №816/747/15-а.
Також, у відзиві на позов Дніпропетровська митниця ДФС підтверджує наявність посилання у пакувальному листі реквізити контракту, але констатує факт відсутності посилання на Специфікацію №18 та інвойс 1218200837, що на думку Дніпропетровської митниці ДФС унеможливлює ідентифікувати наданий пакувальний лист із оцінюваною партією товару, який містить відомості щодо ваги/нетто/брутто, що заявлені у графі 35 та 38 ВМД № UA110190/2019/500304.
Крім того, зазначення в пакувальних листах номера специфікації не передбачено чинним контрактом №ТR-17012018 від 17.01.2018 року Головним ідентифікатором відвантаження є номер та дата дійсного контракту, згідно якого відбувається відвантаження.
Щодо номеру інвойсу у митній декларації відправлення суд зазначає наступне.
Так, у відзиві на позов Дніпропетровська митниця ДФС зазначає, що декларантом подано до митного оформлення комерційний інвойс № 12182008377 від 24.11.2018 року. У експортних деклараціях у графі «номер контракту» зазначено: 12182008377-1 та 12182008377-2, що не є тотожним з номером поданого до митного оформленням номеру № 12182008377.
З приводу зазначеного суд вважає за необхідне вказати, що позивачем разом з відповідями на повідомлення №1 та на повідомлення №2 надано митні декларації з китайської сторони у кількості 2 шт. за №420420180000271420, 420420180000271559. З наведеного вбачається, що замитнення товару відбувалося шляхом оформлення двох експортних декларацій (у зв`язку із великою кількістю товару), але оскільки товар відправлявся однією партією, китайською митницею було зазначено у графі номер інвойсу, за яким здійснювалась поставка з помітками «-1» та «-2» відповідно. При декларуванні товару на території України декларантом подано інвойс №2182008377 від 24.11.2018 року, дану інформацію можна верифікувати з китайською митницею. Словосполучення щодо «верифікації документів за номерами» застосовано Позивачем у розумінні наявності можливості у української митниці здійснити ототожнення змісту експортних декларацій №420420180000271420, 420420180000271559 з китайської митницею та встановити чітку приналежність наданих декларацій країни відправлення до вантажу, що поданий до розмитнення на території України.
Згідно витребуваних декларантом пояснень від продавця товару, які повністю підтверджують позицію декларанта, викладену вище та у відповідях на повідомлення №1 та повідомлення № 2, наданих у листі вих. № 8 від 29.01.2019 року при оформленні вантажу компанії «Тріангл» за вказівкою китайської митної служби партія товару згідно інвойсу № 12182008377 була розбита на 2 експортні декларації № 420420180000271420 та №420420180000271559 і відповідно в графах «номер контракту» були привласнені номери 12182008377-1 і 12182008377-2. При підсумку кількості та вартості товару за даними інвойсами буде отримано загальну кількість, вартість товару, яка вказана в інвойсі №12182008377 від 24/11/2018.
Для даної партії товару, відправленої на умовах FOB Qingdao, судном MSC DANIELA 848W, контейнера №№ MRKU 2388291, MRKU 3104194, MRKU 3350428, MRKU 4801001, MSKU 1362946, MSKU 8856684, коректним є інвойс № 12182008377 від 24/11/2018, оскільки поділ на номери 12182008377-1 і 12182008377-2 було здійснено митною службою Китаю, пояснити причини і обставини даної розбивки ані продавець, ані декларант не мають можливості.
Також, у відзиві на позов відповідач зазначає, що у наданому морському коносаменті у графі 21 ЕМД міститься інформація щодо судна MSC DANIELA. У митних деклараціях експорту JINFENG3/8172. У наданому листі №1 відправника від 25.01.2019 року зазначено, що попереднє перевезення товару здійснювалось річковим видом транспорту від заводу у Weihai до порту Qingdao. У зв`язку із декларуванням терміну поставки оцінюваної партії товару на умовах CIF, на думку відповідача наявні сумніви щодо повноти включення транспортної складової до ціни товару в частині транспортних та страхових витрат.
З приводу наведеного суд зазначає, що згідно відповіді позивача на повідомлення митниці №2, а також листа роз`яснення від продавця товару вих. №9 від 29.01.2019 року сума транспортних витрат в розмірі 2310 доларів США, зазначена в експортних деклараціях №420420180000271420 та №420420180000271559 це вартість транспортних витрат по перевезенню вантажу з заводу виробника в Weihai, Китай до морського порту Qingdao. Дана сума включає в себе доставку по річці, завантаження і вивантаження з річкового судна JINFENG3/8172, портові збори в порту Qingdao і навантаження на борт MSC DANIELA 848W. Після відвантаження товару на борт MSC DANIELA 848W, Продавцем був оформлений коносамент з морською лінією №  SHWS218111728 і товар був переданий компанії ТОВ «ТД «Альфатех» згідно контракту TR-17012018 від 17.01.2018 року на умовах поставки товару FOB Qingdao.
Вказана сума фрахту і вантажно-розвантажувальних робіт до моменту передачі вантажу компанії ТОВ «ТД «Альфатех» не може братися до уваги при поставці товару згідно інвойсу №12182008377 від 24.11.2018 року і контракту TR-17012018 від 17.01.2018 року, оскільки контрактом визначені умови поставки товару FOB Qingdao.
Відтак, твердження митниці щодо повноти включення транспортної складової до ціни товару в частині транспортних та страхових витрат є безпідставним та необґрунтованим, оскільки за умовами контракту продавцем здійснена поставка товару на умовах FOB Qingdao, тобто право власності на товар, а також всі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару, перейшли до декларанта після здійснення завантаження товару на морське судно MSC DANIELA 848W. При цьому митне очищення товару для експорту, сплата портових зборів та вартості розвантажувально-навантажувальних робіт були включені у первинну вартість товару, обумовлену специфікацією, а тому не можуть бути додатково враховані у митну вартість товару, заявленої декларантом на території України, оскільки вже закладені в початкову вартість за умовами поставки FOB Qingdao.
Отже, наведене вказує на те, що подані документи позивачем до митного оформлення містять повні та достовірні відомості про транспортні витрати як складову митної вартості товару, що піддаються обчисленню та не містять розбіжностей.
Відповідно до пп.5, 6 ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
За приписами ч.11 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: …2) витрати на транспортування після ввезення.
Таким чином, витрати на транспортування після ввезення товару на митну територію України не включаються до складу митної вартості товару, відповідно, посилання відповідача на існування вірогідності заниження витрат на транспортування є необґрунтованими.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.03.2018 року у справі № 804/2997/17.
Щодо зауважень по умовам відвантаження у інвойсі та специфікації суд зазначає, що позивачем на повідомлення митниці від 24.01.2019 року надано лист відповідь вих. №28/01/2019-6 від 28.01.2019 року, в якому позивач не зазначав, що поняття «доставка: протягом 120 днів після передплати», «доставка: протягом 120 днів після замовлення» та «відвантаження протягом 90 днів після передплати» є тотожними. Митницею не зазначено в якому саме реченні або абзаці декларант зазначає тотожність вказаних вище понять. ТОВ «ТД «Альфатех» у своїй відповіді на повідомлення №1 було зазначено, що в специфікації №18 від 24.11.2018 року позивачем була допущена помилка при зазначені строків оплати та строків доставки товару. Коректною просив вважати специфікацію №18 від 24.11.2018 року з наступними умовами: «Оплата: впродовж 30 днів після отримання товару, доставка: впродовж 120 днів після замовлення. У наданому інвойсі №12182008377 від 24.11.2018 року містяться умови відвантаження товару, які повністю відповідають умовам Специфікації №18 від 24.11.2018 року до контракту № ТR-17012018 від 17.01.2018 року.» (а.с.58-60).
Відповідно до статті п.4 ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено.
Відповідно до Інкотермс 2010 (Правила ICC для використання торгівельних термінів в національній та міжнародній торгівлі) за терміном FOB (Free on Board) «Вільно на борту» означає, що продавець вважається тим, хто виконав своє зобов`язання по поставці, з моменту переходу товару через поручні судна в порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту покупець має нести усі витрати і ризики загибелі або пошкодження товару. Даний термін може застосовуватися лише при перевезенні товару морським або внутрішнім водним транспортом.
Тобто, за умовами поставки FOB контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.
Доводи відповідача, що перевізник повинен зазначити в інвойсах вартість завантаження товару на транспортний засіб, тобто витрати, які перевізник не ніс, поклавши витрати на завантаження на покупця, не відповідають вимогам, які висуваються Інкотермс-2010 до умов поставки FOB.
Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом в постанові від 02.03.2018 року у справі № 804/2997/17.
Щодо витрат на транспортування та не включення до митної вартості обов`язкової складової - експедиторських витрат, суд зазначає наступне.
У відзиві на позов відповідач вказує, що у наданому рахунку на оплату відсутні відомості щодо вартості транспортно-експедиційних послуг за межами митної території.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на вимогу митного органу зроблено запит до перевізника ТОВ «Хіллдом Логістікс», згідно якого останнім надано додаткову, уточнюючу довідку з інформацією про розподіл витрат на транспортно-експедиційне обслуговування до та після перетину митного кордону України, що підтверджено відповідною довідкою та рахунком, які, зокрема, надавались у складі відповіді на повідомлення митниці №2. Така інформація була надана виключно за запитом інспектора митниці та не надавалась декларантом як документи, що підтверджують заявлену митну вартість, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, декларантом враховано, що при невключені у склад митної вартості вартість послуг з ТЕО на території України, митна вартість товару буде зменшена, й відповідно сума податків до Державного бюджету України буде меншою, а тому, при митному оформленні декларантом заявлено митну вартість товару з врахування повної вартості витрат на транспортно-експедиційні послуги ТОВ «Хіллдом Логістікс» на всій протяжності маршруту Qingdao, Китай - м.Дніпро, Україна, як того вимагають приписи листа Державної фіскальної служби України від 15.03.2016 року №5591/6/99-99-19-03-02-15. Декларантом також, враховуючи наявність довідки та рахунку з розподілом витрат на транспортно-експедиційне обслуговування до та після перетину митного кордону України, не заявлялось зменшення заявленої митної вартості товару, а тому позиція митного органу щодо «відсутності підтвердження складових митної вартості, виявлених невідповідностей заявленим відомостям, у митниці відсутні підстави для визнання заявленої декларантом митної вартості за ЕМД №UA110190/2019/500304» є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та спростованою самим митним органом у тому ж повідомленні №4 від 30.01.2019 року шляхом здійснення посилання на приписи листа Державної фіскальної служби України від 15.03.2016 року №5591/6/99-99-19-03-02-15 (а.с.53-54).
Отже, наявність інформації про розподіл витрат на транспортно-експедиційне обслуговування до та після перетину митного кордону України у рахунку не є обов`язковою.
Враховуючи наведене, твердження відповідача щодо відсутності у наданому рахунку на оплату відомостей щодо вартості транспортно-експедиційних послуг за межами митної території є безпідставним.
Крім того, у відзиві на позов відповідач зазначає, що вказана у рахунку №89 від 11.01.2019 року вартість морського фрахту по маршруту Qingdao - Южний – 48059 грн. 25  коп. та транспортне обслуговування на території України – 3060 грн. 01 коп., не відповідає транспортним витратам доданим декларантом згідно декларації митної вартості – 51731 грн. 26 коп.
З даного приводу суд зазначає наступне.
Згідно із ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості товарів до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України та витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Відповідно до ч.11 ст.58 Митного кодексу України витрати на транспортування товару після ввезення не включаються до митної вартості товарів за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.
Згідно із п.4 ст.306 Господарського кодексу України, транспортна експедиція є допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу.
Законом України від 1 липня 2004 року № 1955-1V «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів (ст.1 Закону).
Відповідно до Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 року № 65, собівартість перевезень (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати підприємств, безпосередньо пов`язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення.
У підпункті 8 пункту 29 Методичних рекомендацій зазначено, що до собівартості перевезень включаються також витрати, пов`язані з реалізацією перевезень (робіт, послуг), зокрема, оплата послуг транспортно-експедиторських, страхових та посередницьких організацій (включаючи комісійну винагороду).
Враховуючи, що експедитор надає послуги на всій протяжності маршруту, витрати на транспортно-експедиційні послуги можуть бути розподілені до кордону та після безпосередньо експедитором, документально підтверджуватись і піддаватись обчисленню.
Оскільки експедитором не розподілені витрати на транспортно-експедиційні послуги, понесені до та після перетину митного кордону України, зазначені витрати повинні включатись у повному обсязі до митної вартості оцінюваних товарів.
Тобто, декларантом ТОВ «ТД» «Альфатех» правомірно, згідно рекомендацій Центрального органу виконавчої влади, що забезпечує контроль за додержання вимог чинного законодавства України з питань митної справи, було включено у повному обсязі до митної вартості товару, завезеного на митну територію України за специфікацією №18 від 24.11.2018 року до контракту №ТR-17012018 від 17.01.2018 року, інвойсом №12182008377 від 24/11/2018, витрати на транспортно-експедиційні послуги ТОВ «Хіллдом Лігістікс» на всій протяжності маршруту Qingdao, Китай - Дніпро, Україна.
А саме: морський фрахт по маршруту Qingdao - Южний - у сумі 48059 грн. 25 коп. та транспортно-експедиторське обслуговування на території України – у сумі 3672,01 грн. з ПДВ, що відповідає транспортним витратам доданим декларантом згідно декларації митної вартості – 51731 грн. 26 коп.
Відповідачем при здійсненні розрахунку транспортних витрат не було взято до уваги ПДВ за транспортно-експедиторське обслуговування на території України.
Враховуючи наданий у відповіді на повідомлення №2 від 24.01.2019 року (ідентифікатор повідомлення 564fda6b-afba-466d-8c60-dd859fc9301b) лист вих. №2501/1 від 25.01.2019 року від ТОВ «Хіллдом Лігістікс», витрати на транспортно-експедиційні послуги, понесені до перетину митного кордону України, надані декларанту ТОВ «Хіллдом Логістікс» документально підтверджені, обчисленню піддаються та складають 1413 грн. 51 коп. за контейнер.
Також, суд зауважує, що розподіл витрат на транспортно-експедиційні послуги до кордону та після, є правом експедитора, а не обов`язком. А отже, відсутність такого розподілу не може впливати на порядок обчислення та документального підтвердження витрат на транспортно-експедиційні послуги до кордону та після, якщо всі витрати на ТЕО, що підлягають відшкодуванню, включені до заявленої митної вартості товару, що призводить до сплати податків декларантом з обсягів, що становлять заявлену митну вартість. Позивачем надано рахунок №89 від 11.01.2019 року та довідку вих. № 29/01/19-2 від 29.01.2019 року від ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІК» з розподіленими витратами до і після перетину митного кордону України. Дані документи були наявними в позивача на момент декларування, але не подавались разом з декларацію, при цьому позивачем враховувалась правова позиція ДФС України (лист від 15.03.2016 року №5591/6/99-99-19-03-02-15) щодо необов`язковості розподілу таких витрат у рахунках експедитором. При невключені у склад митної вартості вартість послуг з ТЕО на території України, митна вартість товару буде зменшена, й відповідно сума податків до Державного бюджету України буде меншою, а тому при митному оформленні декларантом заявлено митну вартість товару з урахування повної вартості витрат на транспортно-експедиційні послуги ТОВ «Хіллдом Лігістікс» на всій протяжності маршруту Qingdao, Китай - Дніпро, Україна, відповідно до приписів листа Державної фіскальної служби України від 15.03.2016 року №5591/6/99-99-19-03-02-15.
Отже, твердження відповідача, щодо розбіжностей у довідці ТОВ «Хіллдом Логістікс» №1101/19-6 від 11.01.2019 року та довідці ТОВ «Хіллдом Логістікс» №2901/19-5 від 29.01.2019 року за надання транспортно-експедиційних послуг на території України з урахуванням ПДВ у сумі 3672 грн. 01коп. та 2258 грн. 50коп. відповідно, є необґрунтованим, оскільки відповідачем не було враховано витрати на транспортно-експедиційні послуги, понесені до перетину митного кордону України по маршруту Qingdao, Китай - Южний, Україна в сумі 1413 грн. 51 коп..
Не зважаючи на те, що подані позивачем до митного оформлення документи містили певні недоліки в оформленні, проте такі недоліки не перешкоджали відповідачу перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару, оскільки вказані документи не містили розбіжностей щодо найменування імпортованого товару, його кількості та вартості.
Відтак, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, про не підтвердження числового значення митної вартості, визначеної за основним методом визначення митної вартості, що відповідно до приписів Митного кодексу України є підставою для корегування заявленої декларантом митної вартості.
10 квітня 2008 року Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України №250-VI ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим держава взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).
Відповідно до статті VII п. 2. (a) Генеральної угоди по тарифам й торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.
Пунктом 2(b) статті VII ГААТ 1947 встановлено, що під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Апеляційний іуд вважає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів орган доходів і зборів повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Крім того, суд не піддає сумніву право органу доходів і зборів контролювати митну вартість, заявлену декларантом, але такий контроль повинен здійснюватися в межах повноважень, наданих діючим законодавством. При цьому враховується, що статтею 17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року визначено, що ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таким, що ставить під сумнів право податкових адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.
Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару, митниця виходила з наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості. Однак, в порушення вимог ст.57 Митного кодексу України митницею не доведено неможливість застосування інших (попередніх) методів (2а-2г) визначення митної вартості товару, а застосовано резервний метод, який відповідно до наведених вище норм законодавства застосовується у випадку, якщо митна вартість товару не може бути визначена за попередніми методами.
При цьому, здійснюючи коригування митної вартості, орган доходів і зборів застосував митну вартість товару - шин, які не мають камер, тоді як товар, пред`явлений позивачем до митного оформлення, являє собою камери з покришкою. Також товар, з яким органом доходів і зборів здійснено порівняння, має іншу конструкцію, значно вищий індекс навантаження та швидкості, використовується для встановлення на великовагові повнопривідні трактори та зернозбиральні комбайні.
Тобто, відповідачем при коригуванні митної вартості застосована митна вартість товару, який не є ідентичним чи аналогічним оцінюваному товару, відповідно, така митна вартість не є співставною із митною вартість спірного товару та не може бути застосована при коригуванні митної вартості оцінюваного товару.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що органом доходів і зборів не прийнято до уваги, що митна вартість товару, який застосовано при коригуванні товару, ввезеного позивачем, визначалась з урахуванням умов поставки CIF згідно з Інкотермс, які відрізняються від умов поставки FOB та визначають інші правила включення фрахту або транспортних витрат, страхування до митної вартості.
Разом з цим, є вірним висновок суду першої інстанції, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. 
Такий висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 11.09.2012 року (реєстраційний №26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень), а також в постанові від 31.03.2015 року у справі №21-53а15, відповідно до якого, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
На підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає ч.2 ст.53 Митного кодексу України, з урахуванням умов поставки товару, орган доходів і зборів мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості і необхідності витребовування додаткових документів.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність оскарженого рішення Дніпропетровської митниці ДФС №UA/110000/2019/500007/2 від 01.02.2019 року про коригування митної вартості товарів за ВМД №/2019/500304.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Оскільки дана справа судом першої інстанції визнана незначною, розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2020 року в адміністративній справі №160/2322/19 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня        2020 року в адміністративній справі №160/2322/19 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених частиною 4, пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак