Ухвала
 
16 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 639/9183/16-ц
 
провадження № 61-15264ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 червня 2020 року, постанову Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року та ухвалу Жовтневого районного суду від 16 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку та додаткових витрат у зв`язку з каліцтвом,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 червня 2020 року, постанову Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року та ухвалу Жовтневого районного суду від 16 червня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року касаційну скаргу було залишено без руху і надано строк для усунення недоліків щодо зазначення підстав касаційного оскарження.
 
У листопаді 2020 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали від 05 листопада 2020 року, з яких вбачається, що недоліки заявником не усунуто.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1), крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
В уточненій касаційній скарзі заявник в якості підстави касаційного оскарження посилається на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України та вказує, що правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 639/9183/16-ц, провадження № 61?26855св18, який був застосований апеляційним судом, не містить положень, що стосуються можливості застосування позовної давності до спірних правовідносин, однак вказані твердження жодним чином не обґрунтовують необхідність відступлення від вказаного висновку.
 
У зв`язку з зазначеним вище, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали від 05 листопада 2020 року про залишення касаційної скарги без руху заявниками не виконано, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 червня 2020 року, постанову Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року та ухвалу Жовтневого районного суду від 16 червня 2020 року вважати неподаною і повернути заявнику.
 
Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                           Н. Ю. Сакара