Дата документу 23.11.2020 Справа № 328/939/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 328/939/17                  Головуючий у 1-й інстанції: Ушатий І.Г.
Провадження №22-ц/807/2823/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
23 листопада 2020 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача:  суддів:  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,   	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 квітня 2008 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №2551, відповідно до якого позичальник отримав грошові кошти в сумі 100 000,00 грн на споживчі цілі з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 21%.
Пунктом 1.2 визначено, що кредит надається на 120 місяців, з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 17 квітня 2018 року на споживчі цілі, за умови укладання в забезпечення виконання зобовязань договору іпотеки нерухомого майна п. 1.4.2 договору.
Банком виконані зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі та відповідно до п. 1.3 Договору, було надано кредит одноразово в готівковій формі, шляхом надання кредитних коштів позичальнику в касі Банку, а відповідач станом на 07 грудня 2016 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 168,64 грн, з яких: 19327,74 грн - заборгованість за основним боргом; 8797,99 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 1748,62 грн - інфляційне збільшення заборгованості; 294,29 грн - 3% річних від простроченої суми, які позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №2551 від 18 квітня 2008 року, яка станом на 07 грудня 2016 року складає 30168,64 грн, з яких: 19327,74 грн - заборгованість за  основним боргом; 8797,99 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 1748,62 грн - інфляційне збільшення заборгованості; 294,29 грн - 3% річних від простроченої суми, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600.00 грн, судові витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик в судове засідання в розмірі 420 грн.
В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Токмацького районного суду від 10 травня 2017 року.
Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 15 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року, залишено без розгляду.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що заочне рішення за позовом Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборогованості, було прийнято судом у його відсутність, без належного повідомлення, тому суд не мав можливості перевірити доводи ОСОБА_1 щодо наявності заборгованості перед Банком. Крім того, при винесенні заочного рішення, суд першої інстанції не застосував ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції`та нарахував 3% річних та інфляційне збільшення заборгованості, чим порушив чинне законодавство.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга ( частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2020 року це 210 200 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. х 100 = 210 200 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 30 168,64 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» в повному обсязі. Суд також прийшов до висновку, що на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України Позивач обґрунтовано нарахував Відповідачу до сплати інфляційні втрати у розмірі 1748,62 грн та три відсотки річних від суми заборгованості в розмірі 294, 29 грн.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з метою отримання кредитних послуг звернувся до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», у зв`язку з чим 18 квітня 2008 року підписав кредитний договір №2551.(а.с.12-13).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Банк зобов`язується надати Позичальнику на умовах Договору грошові кошти в сумі 100 000,00 грн, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати, повернути Кредит в сумі 100 000,00 грн, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 21% річних в порядку та на умовах визначених Договором.

Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надається на 120 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 17 квітня 2018 року на споживчі цілі, за умови укладання в забезпечення виконання зобовязань договору іпотеки нерухомого майна п.1.4.2. Договору.

Згідно п.п. 1.5.1.1, проценти нараховуються Банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну на який надано кредит.

Відповідно до п.1.6 Договору, здійснювати повернення Кредиту та сплачувати нараховані Банком в сумі 834,00 грн, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з наступного місяця на відповідні рахунки Позичальника, відкриті в Банку.

Відповідно до п.п. 4.2.1, 4.2.2 Банк має право вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобовязань по Договору та при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи процентами, а також і інших випадках, передбачених Договором, вимагати достроковго повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за Договором,а також стягнути заборгованість за Договором у примусовому порядку.

Свої зобов`язання за Кредитним договором Банк виконав в повному обсязі, надавши 18 квітня 2008 року ОСОБА_1 100 000,00 грн. (а.с. 11).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково виконував покладені на нього зобов`язання згідно з Договором.(а.с. 7-10).

В порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого станом на 07 грудня 2016 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 168,64 грн, з яких: 19327,74 грн - заборгованість за основним боргом; 8797,99 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 1748,62 грн - інфляційне збільшення заборгованості; 294,29 грн - 3% річних від простроченої суми.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. 

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно застосувавши положення статей 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову ПАТ "Державний ощадний банк України" в повному обсязі. 

При цьому, колегія суддів погоджується з розрахунком заборгованості наданого позивачем, оскільки він узгоджується з умовами кредитного договору укладеного між сторонами та з фактичними обставинами справи. 
Крім того, відповідачем вищезазначений розрахунок заборгованості не спростований.

Одним із доводів апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не застосовано Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, яким встановлено мораторій на виконання договірних зобов`язань та нарахування пені і штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначені обставини не заслуговують на увагу та не спростовують висновки суду першої інстанції виходячи з наступного.

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання ч. 6 ст. 14-1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 05.11.2014 № 18-112/64483 "Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО" повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України"Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Також на виконання ч. 5 ст. 14-1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2015 № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, де у пп. 15 п. 2 зазначено с. Кумачове, Старобешівського району, Донецької області.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що боржник у вказаний період не звільняється від повернення тіла кредиту за зобов`язанням та відсотків за користування кредитом, а звільняється лише від пені та/або штрафів на основну суму заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2ст. 549 ЦК України).
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3ст.549 ЦК України).

Однак, встановлено, що позивач у цій справі за вищевказаним договором не нараховував пеню та штрафи, та не прохав їх стягнути з відповідача, відтак, посилання на ст.2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" є безпідставним і жодним чином не спростовує висновки суду першої інстанції. 

Що стосується інфляційних нарахуваннь на суму боргу та 3% від простроченої суми, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, то слід зазначити наступне. 

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом наведеної норми закону нараховані інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними коштами, що належать до сплати кредиторові. 

Тобто, зазначені проценти не є неустойкою, вони не є мірою відповідальності, а платою за користування чужими грошовими коштами, отже, стягуються незалежно від вини боржника. 

Щодо аргументів апелянта з приводу неналежного повідомлення його про розгляд справи судом, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1-1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.
З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2015 № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, де у пп. 15 п. 2 зазначено с. Кумачове, Старобешівського району, Донецької області.

Судом встановлено, що останньою відомою адресою місця проживання (перебування) ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , тобто район проведення антитерористичної операції.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що повідомлення про виклик ОСОБА_1 в судове засідання 10 травня 2017 року на 09.00 годину, не було розміщено на офіційному сайті Токмацього районного суду Запорізької області.

Отже, матеріали справи не містять визначених процесуальним законом доказів належного повідомлення відповідача про призначений розгляд справи судом першої інстанції 10 травня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що в газеті «Урядовий кур`єр» (5944) від 21 квітня 2017 року було розміщене оголошення про виклик до суду ОСОБА_1 в судове засідання 10 травня 2017 року на 09.00 годину. (а.с. 35-35).

У зв`язку з чим, ухвалюючи заочне рішення по справі на підставі наявних у суду даних, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в судове засідання на 10 травня 2017 року на 09.00 годину не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, відомостей про причину неявки не надав.

Між тим, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

На виконання Указу Президента України від 14.11.2014 року №875/2014 про введення в дію рішення РНБО "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях", а також постанови КМ України від 07.11.2014 року №1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження" рішенням ДП "Укрпошта" від 27.11.2014 року було зупинено приймання і доставка поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою, в т.ч. і до міста Донецька.

Таким чином, на час подачі позовної заяви і розгляду справи була відсутня можливість повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи засобами поштового зв`язку, в тому числі і через оголошення у пресі, оскільки з 2014 року зазначений друкований засіб інформації на тимчасово окупованій території Донецької області не розповсюджується. 

З огляду на зазначене наявність в матеріалах справи повідомлення через оголошення в газеті "Урядовий кур`єр" не можна вважати належним повідомленням відповідача про виклик в судове засідання 10 травня 2017 року, оскільки останньою відомою адресою місця проживання (перебування) ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , тобто район проведення антитерористичної операції, тому ОСОБА_1 повинен був повідомлятися про дату, час і місце розгляду справ відповідно до положень частини першої статті 1-1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції."
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомленим про дату, час місце розгляду справи в цій частині є обгрунтованими.

Між тим, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Неповідомлення судом першої інстанції відповідача ОСОБА_1 належним чином про час та місце судового розгляду даної справи, не давало суду підстав для ухвалення заочного рішення у даній справі, що у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Згідно з підпунктами «б»,  "в" пункту 4 частини першої статті 382  ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню та беручи до уваги, що ухвалене нове рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1600 грн. Підстав для перерозподілу судових витрат понесених ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги немає.
Оскільки колегією суддів не береться до уваги оголошення в газеті "Урядовий кур`єр", як належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, тому на ОСОБА_1 не можуть бути покладені судові витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик останнього, які поніс ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» в сумі 420,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення. 

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №2551 від 18 квітня 2008 року в розмірі 30168,64 грн, з яких: 19327,74 грн - заборгованість за  основним боргом; 8797,99 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 1748,62 грн - інфляційне збільшення заборгованості; 294,29 грн - 3% річних від простроченої суми.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 23 листопада 2020 року.
Головуючий, суддя                 Суддя               Суддя 
Подліянова Г.С.               Гончар М.С.       Маловічко С.В.