Справа № 161/5982/20 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/1165/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
03 грудня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В.А., Матвійчук Л.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2020 року,   
                                          
                                          В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що 20 червня 2011 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг і тарифів банку, які викладені на сайті банку. За умовами вказаного договору позичальник отримав на платіжну картку кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300 грн, який згодом було збільшено до 20 000 грн. Позичальник погодився на встановлення і зміну банком кредитного ліміту, на зміну тарифів та інших невід`ємних частин договору.
Позивач також зазначав, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 22 березня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 38373,63 грн, з яких: 24103,58 грн – заборгованість за тілом кредиту, 24103,58 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6250, 07 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України; 5716,47 грн – нарахована пеня; 500 грн – штраф (фіксована частина), 1803,51 грн – штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача в його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2020 року в цій справі позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 103, 38 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі у розмірі 1320, 27 грн.
У задоволенні решти позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.
Апеляційний суд відповідно до вимог частини 13 статті 7, частини 1 статті 369 ЦПК України розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення суми штрафів скасувати та  ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.
Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК).
На підставі матеріалів справи встановлено, що 20 червня 2010 року представник банку та відповідач ОСОБА_1 підписали анкету - заяву, у якій зазначено, що позичальник ознайомлений і погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, а також виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна». Крім того, позичальник підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою визначено процентну ставку, види пені, комісій та штрафи по договору банківських послуг (а. с. 27, 28).
Отже, позичальник ОСОБА_1 , підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», погодився з умовами надання кредиту, а саме з умовами щодо нарахування процентної ставки, пені, комісій та штрафів.
Суд першої інстанції зазначених обставин справи не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з позичальника в користь кредитора суми штрафів по договору банківських послуг.
У своїй позовній заяві банк просив стягнути з відповідача у свою користь штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн та штраф (процентна складова) в розмірі 1803,51 грн.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з врахуванням розміру стягнутої судом заборгованості за тілом кредиту, з відповідача в користь позивача слід стягнути штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн, а також штраф (процентна складова) в розмірі 388,68 грн (процентна складова – 5 % від стягнутої суми боргу в розмірі 7773,67 грн).
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для стягнення пені, оскільки зазначені у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» умови щодо базової процентної ставки та умови щодо нарахування пені не відповідають розміру процентної ставки, зазначеному позивачем у розрахунку заборгованості. Крім цього, позивачем взагалі не надано даних щодо нарахування розміру пені (відповідні формули розрахунку).
Розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Належних і допустимих доказів виникнення заборгованості у відповідача по пені в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач, при наявності процесуальної можливості, суду не надав.
У наданій позивачем виписці по рахунку пеня розрахована не на тих умовах, які були визначені в довідці, підписаній позичальником.
Крім того, у своїй позовній заяві банк просив суд стягнути із відповідача у свою користь 6250,07 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України.
За положеннями частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, тобто частина 2 статті 625 ЦК України встановлює відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Матеріалами справи встановлено, що за кредитним договором відповідачу видано останню кредитну картку, термін дії якої визначено до січня 2023 року (а. с. 26).
Будь - яких доказів про закриття карткового рахунку у зв`язку із достроковою вимогою про стягнення тіла кредиту банком суду не надано, а з урахуванням того, що частина 2 статті 625 ЦК України має застосовуватися до випадків прострочення виконання грошового зобов`язання, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з позичальника в користь кредитора 6250,07 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит. Також банк, зазначивши розмір такої заборгованості, не надав її розрахунку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення суми штрафів зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення у цій частині з ухваленням  нового судового рішення.
Також з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір  за подання позовної заяви в розмірі 1412,54 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 375,2 грн, а всього судових витрат на загальну суму 1787,74 грн.
Рішення суду в частині задоволення позову сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.
Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, а саме, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 268,367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

                                             П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2020 року в цій справі в частині відмови у позові про стягнення суми штрафів скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» штраф (фіксована частина) в розмірі 500 (п`ятсот) грн  та штраф (процентна складова) в розмірі 1205,18 грн (одна тисяча двісті п`ять грн і 18 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1787,74 грн (одна тисяча сімсот вісімдесят сім грн і 74 копійки).
У решті рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді