Справа № 347/1596/20 
Провадження № 22-ц/4808/1358/20 
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого  Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:           Бойчука І.В., Девляшевського В.А.    
секретаря          Єлісевич О.М.
з участю ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2 
                        представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 22 жовтня 2020 року, постановлене у складі судді Драч Д. С. у  м.Косів, 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на неповнолітніх дітей.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Косівського районного суду від 17 січня 2018 року стягнуто  з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  у твердій грошовій сумі в розмірі по 1400 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідач не приймає участі в вихованні та утриманні дітей, аліменти в повному обсязі не сплачує, що підтверджується довідкою  Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області  згідно  якої станом на 01.05.2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 9800 гривень. На даний час виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів у зв`язку із збільшенням витрат на навчання та лікування дітей. Нею понесені додаткові витрати у сумі 52 696,59 грн, які складаються з половини сплачених нею коштів за: лікування ОСОБА_6 у Чернівецькій дитячій міській лікарні, де курс лікування - 5000 гривень, щорічної заміни лінз в окулярах ОСОБА_6 - 2000 гривень, придбання ліжка для ОСОБА_6 - 5680 гривень, матрац - 4500 гривень та парти - 1350 гривень;додаткові заняття з англійської мови та метематики – 800 грн на місяць. Навчання ОСОБА_5 на 2-му курсі Технологічного коледжу Національного університету «Львівська політехніка» - 4200 грн за семестр , проживання на квартирі – 2200 грн за місяць, послуги інтернету – 200 грн, відвідини спортзалу – 600 грн, ноутбук - 13500 гривень та телефон вартістю 1298,31 доларів США, що еквівалентно на час звернення із позовом до суду 36963,18 гривні. Просить збільшити розмір аліментів, встановленого рішенням Косівського районного суду від 17 січня 2018 року з 1400 грн на 3500 грн щомісячно на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1400 грн на 2500 грн до досягнення ними повноліття та стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові        витрати, пов`язаних із лікуванням, навчанням та розвитком дітей сумі 52 696,59 гривні.
Рішенням Косівського районного суду від 22 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2200 (дві тисячі двісті) гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття з дня набрання рішенням законної сили.
В іншій частині позов залишено без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_3 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору; отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ (стягувачем є Державна судова адміністрація України).
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, відповідач є здоровою , працездатною людиною та спроможний сплачувати аліменти по 3500 грн щомісячно на кожну дитину. Крім того, на його утриманні не має інших неповнолітних чи непрацездатних осіб. Протягом 2019-2020 року нею понесені додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_6 , а саме: лікування у Чернівецькій дитячій міській лікарні -5000 гривень, щорічної заміни лінз в окулярах ОСОБА_6 -2000 гривень, придбання ліжка - 5680 гривень, матрац - 4500 гривень та парти - 1350 гривень та сина ОСОБА_3 , студента 2- го курсу Технологічного коледжу Національного університету «Львівська політехніка» понесено витрати на навчання, всього - 105 393,18 грн, тому стягнення 52 696,59 грн з ОСОБА_3 вважає обгрунтованими. 
02 грудня 2020 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечу. Вказує, що не ухиляється від утримання дітей та аліменти у розмірі 2200 грн щомісчно достатніми. Щодо додаткових витрат, то навчання дитини з метою здобуття професійної освіти не належить до особливих обставин, які перебачають стягнення додаткових витрат. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить скаргу задовольнити.
ОСОБА_3 заперечив доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав. 
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Запропонована відповідачем сума аліментів, що підлягає стягненню з нього на утримання дітей по 2200 гривень щомісячно відповідає передбаченому законом мінімальному розміру аліментів на одну дитину та значно його перевищує. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами спроможність відповідача сплачувати аліменти саме у загальному розмірі 6000 гривень та не підтверджено фактичні її затрати на потреби дітей, вказані у позові. Натомість, відповідачем не заперечується факт наявності збільшення витрат на утримання сина, пов`язаних із його навчанням та проживанням за місцем навчання, тому позовна вимога щодо збільшення розміру аліментів на утримання дітей підлягає частковому задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення із відповідача додаткових витрат на утримання дітей у розмірі 52 696,59 гривні, то позивач ставить вимогу про стягнення додаткових витрат, але деякі з них не становили необхідності, пов`язаної із хворобою однієї дитини та розвитком здібностей обох дітей або із існуванням інших особливих обставин (зокрема - коштовний мобільний телефон, парта, ліжко, матрац), а наявність інших – не підтверджена належними доказами. Отже, суд вважає, що у цій частині позов не підлягає задоволенню
Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
       Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12.06.2003 року (а.с.9) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 06.12.2006 року (а.с.11)
Згідно виконавчого листа № 347/2020/17, виданого 17.01.2018 року Косівським районним судом, було змінено розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ухвалено стягувати аліменти у розмірі по 1400 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, що підтверджено копіює постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.06.2018 року (а.с.14).
Дитина сторін – ОСОБА_5 навчається на 2-му курсі Технологічного коледжу Національного університету «Львівська політехніка» з 01.09.2018 року (а.с.10).
Згідно консультативного висновку від 24.06.2015 року Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» дитина сторін - ОСОБА_6 – має діагноз складний гіперметричний астигматизм обох очей та їй рекомендовано носіння окулярів і контроль гостроти зору ран у 1,5 місяця (а.с.12).
ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність, що підтверджується відповідним свідоцтвом ВОО №463642 від 30.03.2005 року (а.с.17) та здійснює такі види економічної діяльності: торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний); оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (а.р.18-24).
У власності відповідача наявне нерухоме майно: гараж з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці під кадастровим номером 2623687001:03:001:0184 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1007 га, набуті у власність на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 02.12.2014 року, державного акту на право власності на земельну ділянку №010830600177 від 13.08.2008 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, реконструкції господарських будівель серії ІФ №141172340379 від 22.08.2017 року (а.с.25-27).
Згідно довідки Косівського РВ ДВС №419/19.6-27 від 22.05.2020 року станом на 01.05.2020 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_3 на утримання дітей сторін становить 9800 гривень (а.с.13).
Згідно довідки Косівського РВ ДВС №27453/19.6-27 від 01.10.2020 року станом на 30.09.2020 року заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_3 на утримання дітей сторін немає (а.с.54).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно  ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Відповідно ч.ч.1,2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи.
У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність не заслуговує на увагу, оскільки така підприємницька діяльність здійснюється ним з 30 березня 2005 року і не свідчить, що у ОСОБА_3 відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, та не доведено значне покращення матеріального становища платника аліментів для стягнення аліментів у розмірі 3 500 грн на утримання сина ОСОБА_5 , та 2500 грн аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 щомісячно. 
Разом  з  тим, відповідачач ОСОБА_3  частково визнав  позовні  вимоги  щодо  стягнення  алімениів  у  більшому  розмірі, тому  судом  першої  інстанціцї,  відповідно ст. 192 СК України правомірно збільшив  розмір аліментів визначених рішенням суду та стягнув з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2200 (дві тисячі двісті) гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття з дня набрання рішенням законної сили.
Щодо стягнення додаткових витрат на неповнолітніх дітей слід виходити з наступного.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на обліку у Косівській ЦРЛ з діагнозом складний гіперметричний астигматизм обох очей. Разом з тим, ОСОБА_1 не подано доказів про понесення витрат на лікування у розмірі 5000 гривень, які підтверджені відповідними документами та рецептів лікарів щодо щорічної заміни лінз в окулярах доньки ОСОБА_6 вартість яких становить 2000 гривень. 
Доводи про відшкодування витрат понесених для придбання ліжка для ОСОБА_6 за 5680 гривень, матрацу за 4500 гривень, парти за 1350 гривень не заслуговують на увагу, оскільки дані витрати є такими, що не відносяться до додаткових в розумінні статті 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які ОСОБА_3 сплачує щомісячно на утримання доньки ОСОБА_6 .
Син ОСОБА_5 навчається на 2-му курсі Технологічного коледжу Національного університету «Львівська політехніка». 
ОСОБА_1 вказує, про витрати на навчання у розмірі 8400 грн , проживання на квартирі – 22000 грн.
Разом з тим, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 61-19103св19.
ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання про витрати на послуги інтернету – 2 000 грн, відвідини спортзалу – 6000 грн, ноутбук - 13500 гривень та телефон вартістю 1298,31 доларів США, що еквівалентно на час звернення із позовом до суду 36963,18 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на дітей, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_1 не подано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення нею витрат на лікування доньки та навчання сина у розмірі 52 696,59 грн які підлягають стягнення з ОСОБА_3 як додаткових витрат на дитей, що викликані особливими обставинами.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Косівського районного суду від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складено 23 грудня 2020 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                               І.В.Бойчук
В.А.Девляшевський