ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22634/19                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року                                                                                                                 м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Степанюка А.Г., Чаку Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільчої Системи «Запоріжгаз» на Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільчої Системи «Запоріжгаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:
Згідно з п. 3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи             (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом спору у даній справі є визнання протиправної бездіяльності Відповідача, що полягає у ненаданні відповідей на заяви Позивача від 13.03.2018 року №.2-Сл-3644-0318, від 26.12.2018 року №2-Сл-14446-1218 з перегляду тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами для нього в бік економічно обґрунтованого; зобов`язання Відповідача встановити для Позивача економічно обґрунтований тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, зокрема, включивши до складу такого тарифу обсяги природного газу для потреб ВТВ, матеріальні, інші витрати, фонд оплати праці та компенсацію недоотриманої тарифної виручка у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.
13 березня 2018 року Позивач звернувся до Відповідача з Листом щодо перегляду тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами                              №2-Сл-3644-0318.
Листом від 11.04.2018 № 3548/16/7-18 Відповідачем повідомлено Позивача про відсутність кворуму для розгляду заяви та про призупинення розгляду заяви до моменту відновлення кворуму.
26 грудня 2018 року Позивач повторно звернувся до Відповідача з Листом щодо перегляду тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами              №2-Сл-14446-1218.
Листом від 11.01.2019 № 361/16/7-19 Відповідачем повторно повідомлено Позивача про зупинення розгляду його Заяви в передбаченому пунктом 3.1 Процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу порядку, затвердженої Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики від 03.04.2013 №369, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 № 685/23217.
Додатково, 22 січня 2019 Листом № 712/16/7-19 Відповідачем повідомлено Позивача, що 18.01.2019 набрала чинності Тимчасова методика визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затверджена Постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 389, про необхідність подати заяву про перегляд тарифів на послуги розподілу природного газу і відповідні документи із врахуванням її вимог та Порядку проведення відкритого обговорення проектів рішень НКРЕКП, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.06.2017 № 866.
Позивачем 27 лютого 2019 року до Відповідача подано Заяву про перегляд тарифу та відповідні документи.
За результатами розгляду зазначеної Заяви, Відповідачем неодноразово з Позивачем проведено робочі наради для обговорення поданих ним документів, у зв`язку з чим для додаткового вивчення і доопрацювання відповідних питань розгляд Заяви зупинявся.
Згідно з частиною п`ятою ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
А як зазначено в Постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі №826/6713/18 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відповідно до статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» тарифи повинні бути економічно обґрунтованими і встановлюватись таким чином, щоб забезпечити ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат.
Згідно з пунктом 7 частини 3 статті 4 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» від 08.07.2010 року № 2467-VІ, який діяв до 01.10.2015 року, та частин 3, 6 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року № 329- VIII, який діє з 01.10.2015 року встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до повноважень НКРЕКП.
Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» у разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості.
Частиною 6 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги з розподілу), повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, за можливості, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.
Порядок та процедура встановлення тарифів регламентуються Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженим Постановою НКРЕКП від 28.07.2011 року № 1384 (далі - Порядок № 1384), Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств 3 газопостачання та газифікації, затвердженою Постановою НКРЕКП від 04.09.2002 року № 983 (далі - Методика № 983), Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженою Постановою НКРЕКП від 03.04.2013 року №369, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 року за № 685/23217 (далі - Процедура № 369), та Методикою визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 05.02.2016 року № 236 (далі - Методика № 236).
Так, пунктом 2.1 Порядку № 1384 встановлена вимога щодо встановлення НКРЕКП економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, який би забезпечував ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обов`язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України, а також отримання обґрунтованого рівня прибутку.
Аналогічна норма кореспондується положеннями Процедури №       369 та пунктами 1.5, 1.7, 4.1, розділу 5 Методики № 983.
Пунктом 4 розділу І Методики № 236 передбачено, що розрахунок тарифу та документи і матеріали надаються суб`єктом господарювання з розподілу природного газу для розгляду до НКРЕКП відповідно до Процедури № 369.
Згідно з пунктами 4.2.1 та 4.2.2 Методики № 236, суб`єкт господарювання має право звернутися до НКРЕКП щодо перегляду рівня тарифу у разі зміни обсягів надання послуг з відповідного виду ліцензованої діяльності (обсягів транспортування, розподілу, постачання, зберігання природного газу) у планованому періоді відносно врахованих при розрахунку тарифу більше ніж на 5%, зміни собівартості, передбаченої структурою тарифу, внаслідок підвищення цін на паливо, сировину, матеріали, послуги, зростання витрат на оплату праці у зв`язку зі зміною законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати відносно врахованих при розрахунку тарифу більше ніж на 5%.
Вимоги до оформлення та подання заяви, документів, що додаються до неї визначено Розділом ІІ Процедури № 369.
Так, положеннями пункту 3.1 Процедури № 369 встановлено, що заява та документи, що до неї додаються, перевіряються структурними підрозділами НКРЕКП, до компетенції якого належить формування цінової, тарифної та інвестиційної політики в нафтогазовому комплексі, щодо її відповідності вимогам процедури. Розгляд заяв призупиняється на строк, необхідний для доопрацювання структури тарифу або інвестиційної програми, якщо при розгляді структурними підрозділами НКРЕКП виникають питання, що потребують додаткового вивчення і доопрацювання, про що НКРЕКП письмово повідомляє суб`єкта господарювання.
Відповідно до частин 1 - 3 статті 1 Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VIII (далі - Закон № 1540), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, що є державною власністю, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Роботу Регулятора забезпечують його центральний апарат і територіальні органи.
Згідно зі статтею 3 Закону №1540, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, в тому числі, 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом.
Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.
Відповідно до статті 14 Закону № 1540, Регулятор є колегіальним органом основною формою роботи якого є засідання, які є правомочними у разі присутності на засіданні більшості із загального складу Регулятора. Рішення регулятора вважаються прийнятими у разі якщо за нього проголосувало не менше чотирьох членів Регулятора, присутніх на засіданні, при цьому кожний член має лише один голос.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідач безпосередньо та без будь-яких об`єктивних причин не вживав передбачених законодавством заходів для розгляду заяв позивача, проте вони не були розглянуті по суті з прийняттям відповідного рішення про затвердження (перегляд) тарифу або відмову у встановленні (перегляді) тарифу, оскільки їх розгляд був призупинений у зв`язку з відсутністю кворуму НКРЕКП, а також з огляду на неподання позивачем додаткових необхідних документів, а тому відсутні підстави вважати, що відповідачем допущено бездіяльність щодо розгляду заяв від 05.12.2017 № Dp05.2-СЛ-18952-1217 та від 14.03.2018 № Dp05.2-СЛ-4868-0318.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Вирішення питання про зобов`язання встановити економічно обґрунтований тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, є необґрунтованим втручанням у дискреційній повноваження НКРЕКП.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з частиною другою ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до частини четвертої ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Дану справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
А згідно з п. 2 частини п`ятої ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім передбачених пп. а) - г) п. 2 частини п`ятої ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України випадків.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільчої Системи «Запоріжгаз» залишити без задоволення, а Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскаржена бути не може, крім передбачених пп. а) - г) п. 2 частини п`ятої ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України випадків.
Постанову складено в повному обсязі 16.10.2020 року.

Головуючий суддя                                                                                               Бабенко К.А.

Судді:                                                                                                                   Степанюк А.Г.

                                                                                                                          Чаку Є.В.