ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 804/5315/17	

головуючий суддя І інстанції –Ніколайчук С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
                    розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року в адміністративній справі №804/5315/17 за позовом  Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" до  Державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Іванченко Лариси Іванівни, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради,   треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 ,  Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення   ,-  
ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" звернулось до суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Іванченко Лариси Іванівни, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради,   треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 ,  Дніпровська міська рада, в якому просило про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Іванченко Л.І. №18037784 від 16.12.2014 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.09.2018 року     в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" було відмовлено.
Не погодившись з наведеним судовим рішенням, позивач оскаржив вказане судове рішення в апеляційному порядку.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.04.2019 року апеляційну скаргу державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» було залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року по адміністративній справі №804/5315/17 було залишено без змін.
Наведена постанова суду апеляційної інстанції була оскаржена в касаційному порядку.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.10.2019 року у справі №804/5315/17 касаційну скаргу Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у справі №804/5315/17 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
В наведеній постанові судом касаційної інстанції було зазначено, що позивач в обґрунтування позовних вимог в позовній заяві та доводів в апеляційній скарзі посилався не лише на визнання незаконним в судовому порядку рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 21 травня 2014 року «Про житловий фонд, придбаний Науково -виробничою дослідною агрофірмою «Наукова» (квартира АДРЕСА_2 ), але й на проведення державної реєстрації без рішення власника майна про передачу об`єкта з державної у комунальну власність. Стверджував, що таке рішення ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» взагалі ніколи не приймалось та обраний державним реєстратором порядок державної реєстрації права комунальної власності не відповідає нормам законодавства України, що діяло на момент реєстрації.
В матеріалах справи наявний лист НВД АФ «Наукова» від 27 березня 2014 року №3/141, за змістом якого генеральний директор АФ «Наукова» ОСОБА_2 звертається з проханням до міського голови надати вказівку відповідним службам щодо підготовки рішення виконкому міської ради з питання передачі квартири АДРЕСА_3 , водночас листом № 203 від 28 березня 2014 року ліквідатора, арбітражного керуючого ДП «НВД АФ «Наукова «НААН», повідомлено міського голову м. Дніпропетровська, що квартира АДРЕСА_3 до комунальної власності не передається. 
Зазначені докази не досліджувалися судами першої та апеляційної інстанції та їм не надана належна оцінка.
Крім того, судом касаційної інстанції зазначено, що у зв`язку з тривалістю розгляду даної справи та з метою дотримання доступу до суду та ефективного засобу юридичного захисту позивача, остання підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
За результатом повторного розгляду справи,  рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року адміністративний позов Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Іванченко Л.І. №18037784 від 16.12.2014 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що відповідач діяла в межах повноважень та на підставі приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і оскільки, підстави для відмови у вчиненні реєстраційної дії щодо реєстрації права власності за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на спірну квартиру, станом на грудень 2014 року були відсутні, остання правомірно прийняла оспорюване рішення про реєстрацію права власності на квартиру.
Також, представником позивача адвокатом Дорошенко С.О. було подано клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін.
Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Згідно з ч. 2       ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Крім того, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція), яка свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини», заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі «Варела Ассаліно проти Португалії», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Таким чином, з огляду на те, що дана справа має незначну складність,  не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, обґрунтованим є розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін (в порядку письмового провадження), а тому в задоволенні поданого представником позивача адвокатом Дорошенко С.О. клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін, слід відмовити.
Державним підприємством "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, з огляду на наступне.
Частиною 5 ст. 353 КАС України визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Як встановлено судом першої інстанції, Науково - виробнича дослідна агрофірма «Наукова», правонаступником якої є позивач - ДП «НВД АФ «Наукова» НААН», на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02 квітня 1997 року придбала у власність квартиру     за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із реєстраційним посвідченням на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичній особі від 02 липня 1998 року,          квартира      АДРЕСА_1 зареєстрована за Верховною радою України (Науково-виробничою дослідною аграфірмою «Наукова») на праві державної власності.
На підставі звернення керівника НВД АФ «Наукова» від 27 березня 2014 року про прийняття квартири в комунальну власність територіальної громади міста, виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради прийнято рішення № 257 від 21 травня 2014 року, яким квартира за адресою: АДРЕСА_1 прийнята до комунальної власності міста.
16 грудня 2014 року державним реєстратором Іванченко Л.І. прийнято рішення                          № 18037784 про реєстрацію права власності на зазначену квартиру за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та видано свідоцтво про право власності № 31066149 від 16 грудня 2014 року.
Не погодившись з обґрунтованістю прийняття наведеного рішення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що прийняте рішення державного реєстратора Іванченко Л.І. № 18037784 від 16.12.2014 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з наведеними висновками суду з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року (далі – Закон №1952-IV в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.
Частиною другою статті 9 Закону № 1952-IV передбачено, що державний реєстратор, зокрема: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.
Згідно із частиною першою статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.
Підставами для державної реєстрації прав та їх обтяжень відповідно статті 19 Закону №1952-IV зазначені 1) договори, укладені у порядку, встановленому законом;2) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтва про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;4) державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;5) рішення судів, що набрали законної сили;6) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Згідно із абзацом 2 частини 2 статті 15 Закону №1952-IV перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно із пунктом 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868) документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:
1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;
2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;
3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;
4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;
5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;
6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;
7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;
8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;
10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;
11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;
12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;
13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;
14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;
15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;
16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV,  у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5 -1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;  6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.
Згідно із частиною четвертою статі 24 Закону №1952-IV відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому    підпунктом "а"    пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Державний реєстратор, відповідно до пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Міністерство юстиції України.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірного рішення було отримання відповідачем рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради  від 21.05.2014 року № 257 «Про житловий фонд, придбаний Науково-виробничою дослідною агрофірмою Наукова», яким прийнято квартиру АДРЕСА_2 , придбану Науково-виробничою дослідною агрофірмою «Наукова» до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська.
Між тим, з матеріалів справи вбачається, що наведене рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради  було оскаржено в судовому порядку.
Так, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від  08.07.2015 року по справі № 904/6303/14, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2015 року, визнано незаконним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 21.05.2014р. «Про житловий фонд, придбаний Науково-виробничою дослідною агрофірмою «Наукова» (квартира АДРЕСА_2 ).
Поряд з вказаним, з матеріалів справи вбачається, що наведене рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради було прийнято на підставі листа АФ "Наукова" від 27 березня 2014 року № 3/141.
Як вбачається зі змісту вказаного листа від 27 березня 2014 року № 3/141 генеральний директор АФ "Наукова" ОСОБА_2 звернувся до міського голови з проханням  надати вказівку відповідним службам щодо підготовки рішення виконкому міської ради з питання передачі спірної квартири.
Між тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що такі дії генерального директора вчинені без відповідних повноважень, оскільки з 29.08.2011 року повноваження генерального директора ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» Кучерова П.М. були припинені, з огляду на визнання агрофірми банкрутом у господарській справі № Б29/59/04 та призначення судом ліквідатора. 
У зв`язку з направленням генеральним директором АФ "Наукова" ОСОБА_2 , який не мав повноважень, прохання до міського голови надати вказівку відповідним службам щодо підготовки рішення виконкому міської ради з питання передачі спірної квартири, ліквідатор ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» листом № 203 від 28 березня 2014 року повідомив міського голову м. Дніпропетровська, що спірна квартира до комунальної власності не передається.
Отже, на час державної реєстрації права комунальної власності у державного реєстратора було відсутнє рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності прийняття відповідачем спірного рішення № 18037784 від 16.12.2014 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та необхідності його скасування.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року в адміністративній справі № 804/5315/17 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку за наявності підстав, передбачених  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко