14.12.20
22-ц/812/1847/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 490/4833/13-ц 
Провадження № 22-ц/812/1847/20
Постанова
Іменем України 
14 грудня 2020 року                                        м. Миколаїв          справа № 490/4833/13-ц 
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О.С., 
за участю: приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2020 року, постановлену під головуванням судді Черенкової Н.П. у приміщенні суду в м. Миколаєві, у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про надання дозволу на примусове проникнення до нежитлового приміщення, яке належить боржнику ОСОБА_1 ,
встановив:
11 вересня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. (далі – приватний виконавець) звернувся до суду із вищезазначеним поданням, яке обґрунтовував наступним.
На його виконанні перебуває виконавче провадження № 59770763 з примусового виконання виконавчого листа №490/4833/13-ц, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 24 вересня 2013 року на виконання заочного рішення цього ж суду від 26 липня 2013 року про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Аква-Терм-Миколаїв» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №11196234000 від 10 серпня 2007 року в розмірі 1 129 690 грн. 81 коп. та 1147 грн. судових витрат з кожного боржника.
09 серпня 2019 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку 13 серпня 2019 року отримав боржник ОСОБА_1 
09 серпня 2019 року винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 1 243 921 грн. 59 коп. Крім того, в цей же день постановою приватного виконавця накладено арешт на грошові кошти в будь-якій грошовій одиниці та валюті, що містяться на всіх рахунках боржника, у всіх банківських та інших фінансових установах.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно боржнику належить на праві спільної часткової власності Ѕ частка нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
04 жовтня 2019 року приватним виконавцем направлено боржнику ОСОБА_1 вимогу 17 жовтня 2019 року з 10.00 год. надати приватному виконавцю доступ до нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
17 жовтня 2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , при якому встановлено, за вказаною адресою двері не відчинили. Перевірити майновий стан та місце проживання боржника не виявилось можливим. 
20 березня 2020 року приватним виконавцем вдруге направлено боржнику ОСОБА_1 вимогу 02 квітня 2020 року з 10.00 год. надати приватному виконавцю доступ до вищезазначеного нерухомого майна.
02 квітня 2020 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , при якому встановлено, за вказаною адресою двері не відчинили. Перевірити майновий стан та місце проживання боржника не виявилося можливим. 
10 квітня 2020 року приватним виконавцем втрете направлено боржнику ОСОБА_1 вимогу 24 квітня 2020 року з 10.00 год. надати приватному виконавцю доступ до цього ж нерухомого майна.
24 квітня 2020 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , при якому встановлено, за вказаною адресою двері не відчинили. Перевірити майновий стан та місце проживання боржника не виявилось можливим.
Посилаючись на викладене та те, що ненадання доступу до нежитлового приміщення, що належить боржнику на праві спільної часткової власності перешкоджає проведенню виконавчих дій, унеможливлює звернення стягнення на майно боржника, обмежує право стягувача на своєчасне виконання судового рішення в розумний строк та ефективне виконання рішення суду, приватний виконавець просив надати дозвіл на примусове проникнення до нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 .
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2020 року у задоволенні подання приватного виконавця відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції керувався тим, що приватним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджання ним у здійсненні виконавчих дій. Крім того, суд зазначив, що не надано доказів щодо можливості опису майна за місцем реєстрації боржника та надання дозволу на примусове проникнення до нежитлових приміщень може порушити права ПМП «Енерготехбуд», якому частина цих приміщень належать на праві спільної часткової власності. 
Не погодившись із вказаною ухвалою суду приватний виконавець оскаржив її в апеляційному порядку. 
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що районним судом помилково застосовані норми чинного законодавства щодо житла боржника при вирішенні питання про надання примусового входження до нежитлового приміщення. Крім того, відсутність доказів отримання боржником вимог виконавця зумовлюється недобросовісною поведінкою боржника, який не отримує поштову кореспонденцію з метою затягування виконання рішення суду. Відсутність даних щодо можливості опису майна за місцем реєстрації боржника не може бути підставою для звернення стягнення на нежитлове майно боржника. Належність нежитлових приміщень на праві спільної часткової власності ПМП «Енерготехбуд» не може бути підставою для невиконання рішення суду, де боржником є ОСОБА_1 , оскільки він є засновником та директором цього підприємства. 
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.
Заслухавши доповідь судді, пояснення приватного виконавця, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом, заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 липня 2013 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Аква-Терм-Миколаїв» про стягнення кредитної заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Аква-Терм-Миколаїв» на користь Банку 1 129 690 грн. 81 коп. заборгованості за кредитним договором та по 1147 грн. судових витрат з кожного з відповідачів.
24 вересня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист.
Постановою приватного виконавця від 09 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду, яку ОСОБА_1 отримав 13 серпня 2019 року.
В цей же день постановою приватного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 1 243 921,59 грн.
Крім того, постановою приватного виконавця від 09 серпня 2019 року накладено арешт на всі грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 у банківських та інших фінансових установах.
Відповідно до повідомлень банківських установ, у ОСОБА_1 відсутні відкриті рахунки в банках.
20 вересня 2019 року представник боржника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та зробив фотокопії.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09 серпня 2019 року боржнику ОСОБА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частка нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно повідомлення Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 22 серпня 2019 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Як вбачається з відповіді ІС ДП «НАІС» в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.
Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії, інформацію щодо ОСОБА_1 не знайдено.
09 серпня 2019 року приватним виконавцем направлено боржнику ОСОБА_1 вимогу подати приватному виконавцю у п`ятиденний строк декларацію про доходи та майно боржника. В строк до 21 серпня 2019 року в період з 09.00 год. до 12.00 год. з`явитися до офісу приватного виконавця Куліченка Д.О. та надати приватному виконавцю документальне підтвердження виконання рішення суду або пояснення щодо причин невиконання рішення суду.
04 жовтня 2019 року приватним виконавцем направлено боржнику ОСОБА_1 вимогу 17 жовтня 2019 року з 10.00 год. надати приватному виконавцю доступ до нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
17 жовтня 2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , при якому встановлено, за вказаною адресою двері не відчинили. Перевірити майновий стан та місце проживання боржника не виявилось можливим. 
20 березня 2020 року приватним виконавцем вдруге направлено боржнику ОСОБА_1 вимогу 02 квітня 2020 року з 10.00 год. надати приватному виконавцю доступ до нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
02 квітня 2020 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , при якому встановлено, за вказаною адресою двері не відчинили. Перевірити майновий стан та місце проживання боржника не виявилось можливим. 
10 квітня 2020 року приватним виконавцем втрете направлено боржнику ОСОБА_1 вимогу 24 квітня 2020 року з 10.00 год. надати приватному виконавцю доступ до нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
24 квітня 2020 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою:  АДРЕСА_1 , при якому встановлено, за вказаною адресою двері не відчинили. Перевірити майновий стан та місце проживання боржника не виявилось можливим. 
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 18 цього ж Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.
Частиною 1 статті 439 ЦПК України встановлено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.
При цьому, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.
Підставою для такого проникнення, як логічно випливає з аналізу наведених положень законодавства, є порушення боржником у виконавчому провадженні, встановлених статтею 19 Закону «Про виконавче провадження» обов`язків, які свідчать про ухилення особи від виконання рішення суду.
До таких обов`язків, зокрема, відноситься обов`язок допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.
Таким чином, юридично важливою обставиною при розгляді подання виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.
Відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Згідно частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом, приватним виконавцем не надано доказів надсилання та отримання боржником вимог приватного виконавця від 04 жовтня 2019 року, 20 березня 2020 року та 10 квітня 2020 року про надання доступу до нерухомого майна, нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Неотримання вказаних вимог вказує на необізнаність боржника про проведення приватним виконавцем цих виконавчих дій, а тому не може свідчити про перешкоджання та ухилення боржника вчиненню таких дій. Відсутність даних про сповіщення боржника щодо проведення виконавчих дій за місцем знаходження належного йому майна свідчить про недотримання права сторони бути приступнім під час проведення виконавчих дій (частина перша статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»). Також, матеріали справи не містять доказів щодо можливості здійснення опису майна за місцем реєстрації боржника, що вірно констатував суд першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги про навмисне неотримання повідомлень боржником з метою затягування виконання рішення суду та перешкоджання його виконання не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами (конвертом з відміткою про невручення кореспонденції або інше). 
Враховуючи зазначені норми закони та обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання приватного виконавця про примусове проникнення до нежитлових приміщень, які належать ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, оскільки недоведене ухилення та перешкоджання особи у здійсненні приватним виконавцем виконавчих дій.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича залишити без задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.
Головуючий                                                         Н.В. Самчишина 
Судді:                                                                П.П. Лисенко
Т.В. Серебрякова
Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року.