ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 грудня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/4149/19 
Номер провадження 22-ц/816/2092/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони: 
позивачка – ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
треті особи: Опікунська рада при органі опіки та піклування Сумської міської ради, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Тамара Анатоліївна, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Канівець Людмила Анатоліївна,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2020 рокув складі судді Литовченка О.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 24 липня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

18 березня 2019 року ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 звернулась з позовом до  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсною довіреності від 27 жовтня 2015 року на представництво інтересів та вчинення правочинів відповідачами в інтересах ОСОБА_2 , а також про визнання недійсними договорів купівлі-продажу домоволодіння у АДРЕСА_1 від 04 листопада 2015 року та від 27 лютого 2017 року.
Позов мотивовано тим, що судовим рішенням від 18 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнаний недієздатним, а ОСОБА_1 призначена його опікуном. З 2012 року ОСОБА_2 мав психічне захворювання, яке з роками погіршувало його стан, зокрема він виявляє ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу з вираженим зниженням пам`яті та інтелекту, за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що встановлено висновком судово-психіатричної експертизи № 431 від 23 серпня 2018 року. У жовтні 2017 року з`ясувалось, що у ОСОБА_2 відсутній паспорт, ідентифікаційний код, банківська картка, а також, правовстановлюючі документи на будинок, після чого з`ясувалось, що 27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 надав відповідачам довіреність на представництво його інтересів, а оспорюваними правочинами продав своє домоволодіння у рівних частках відповідачу ОСОБА_3 . На думку позивачки, хоча на день надання довіреності та укладення оспорюваних правочинів ОСОБА_2 ще не був визнаний недієздатним, проте підтверджений з 2012 року діагноз та характер його хвороби свідчить про неможливість усвідомлення своїх дій.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2020 року позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсною довіреність від 27 жовтня 2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т.А. на представництво інтересів та вчинення правочинів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 .
Визнано недійсними договір купівлі-продажу від 04 листопада 2015 року, 1/2 частини домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу від 27 лютого 2017 року, 1/2 частини домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 , посвідчені приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О.
Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судово-психіатричної експертизи у розмірі 11440,80 грн, тобто по 5720,40 грн з кожного.
Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1410,44 грн, тобто по 705,22 грн з кожного.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірне домоволодіння придбане за оплатним правочином, кошти ОСОБА_2 отримав до нотаріального посвідчення угод, дієздатність продавця перевірялась приватними нотаріусами, а тому відповідач вважає себе добросовісним набувачем, а суд, задовольняючи позовні вимоги, мав би застосувати принцип двосторонньої реституції, а саме: повернути сплачені за договорами кошти, а також сплачений за нотаріальне посвідчення правочинів нотаріальний збір та інші витрати на реєстрацію права власності.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки – адвокат Смирнова О.Л. просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, що судовою експертизою підтверджено, що станом на 27 жовтня 2015 року, тобто на момент посвідчення довіреності, ОСОБА_2 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а відтак у суду були законні підстави для визнання довіреності та правочинів недійсними.
Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 – ОСОБА_1 та її представника – адвоката Смирнової О.Л., пояснення відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Так, відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2020 рокузазначеним вимогам закону відповідає.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т.А. посвідчено Довіреність серії НАР 510860, зареєстровано в реєстрі за №2373, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 бути його законними представниками та вчиняти будь-які правочини. Довіреність видана терміном на п`ять років та була дійсна до 27 жовтня 2018 року (т. 1 а.с. 8).
04 листопада 2015 року між ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , за 149000 грн, які представник продавця згідно змісту договору, отримала до укладення договору. Договір зареєстровано в реєстрі за №1829, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.А. (т. 1 а.с. 62-63)
27 лютого 2017 року між ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , за 37000 грн, які представник продавця згідно змісту договору, отримала до укладення договору. Договір зареєстровано в реєстрі за №221, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.А. (т. 1 а.с. 64-65).
Під час посвідчення вказаних договорів приватним нотаріусом встановлено особи громадян, їх дієздатність, перевірено повноваження представника та належність ОСОБА_2 відчужуваних часток домоволодіння.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2018 року визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рябушки Лебединського району Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , недієздатним строком до 17 грудня 2020 року. Встановлено опіку над ОСОБА_2 та призначено ОСОБА_1 його опікуном (т. 1 а.с. 5).
Висновком проведеної у даній справі судово-психіатричної експертизи № 82 від 05 червня 2020 року встановлено, що станом на 27 жовтня 2015 року, тобто на момент надання довіреності на представництво інтересів та здійснення правочинів, станом на 04 листопада 2015 року та 27 лютого 2017 року, тобто на момент укладення договорів купівлі-продажу, ОСОБА_2 виявляв ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного генезу (переважно судинного) з вираженим психоорганічним синдромом, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 1 а.с. 246-250).
Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги покази свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , якими уцілому підтверджено ознаки захворювання ОСОБА_2 , починаючи з 2012 року, зокрема, виходячи з його зовнішнього вигляду, поведінки, тощо.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги висновок судово-психіатричної експертизи № 82 від 05 червня 2020 року та виходив з того, що на момент посвідчення довіреності та двох оспорюваних правочинів купівлі-продажу домогосподарства ОСОБА_2 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а тому суд визнав недійсними довіреність від 27 жовтня 2015 року, а також договори від 04 листопада 2015 року та 27 лютого 2017 року, які були вчинені на підставі недійсної довіреності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.
Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.
Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України.
Частинами 1-3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення угоди він (або інша особа) не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.
Так, вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги роз`яснення, викладені в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно з якими правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Як зазначалось вище, висновком судово-психіатричної експертизи № 82 від 05 червня 2020 року встановлено, що станом на 27 жовтня 2015 року, 04 листопада 2015 року та 27 лютого 2017 року, тобто на момент посвідчення довіреності та укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу, ОСОБА_2 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Хоча висновок експертизи у даній справі є лише одним із доказів і йому слід надавати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
До аналогічної правової позиція дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2019 року у справі № 183/6027/14.
Встановивши зазначені обставини, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності та виходячи з презумпції психічного здоров`я фізичної особи, а також враховуючи висновки експертизи, які підтверджують те, що ОСОБА_2 в момент складання довіреності та оспорюваних правочинів не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не застосовано двосторонню реституцію та не вирішено питання про повернення коштів, сплачених за недійсним правочином, є безпідставними, оскільки відповідно до роз`яснень, викладених в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за змістом ст. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Таким чином, застосування реституції до спірних правовідносин це право суду, а не його обов`язок, у разі якщо таких вимог не заявлялось у позові.
Решта доводів апеляційної скарги вже були предметом розгляду суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку, фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач - В.І. Криворотенко

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук