ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 листопада 2020 року           справа №200/5997/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Міронової Г. М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 200/5997/20-а (головуючий І інстанції Давиденко Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Новодонецької селищної ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                          ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Новодонецької селищної ради (далі – відповідач, Рада), в якому просив: визнати протиправною бездіяльності щодо необ`єктивного розгляду звернення від 03.04.2020 та невиконання обов`язку щодо надання обґрунтованої відповіді на звернення від 03.04.2020; зобов`язати об`єктивно розглянути звернення від 03.04.2020 та надати обґрунтовану відповідь на кожне питання, зазначене у зверненні від 03.04.2020 у встановлені законом строки.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року відмовлено в задоволені позовних вимог.
Позивач, не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду у зв`язку, з невірним застосуванням та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу надання позивачу об`єктивної та обґрунтованої відповіді щодо задоволення його законних вимог, викладених у зверненні від 03.04.2020 з інформацією про задоволення вимог або про відмову у їх задоволенні. Апелянт зазначає, що відповідач порушив вимоги ст.. 19, 40 Конституції України, ч. 1, 3, 4 ст. 15 абз. 1, 3, 4, 5, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі – Закон № 393/96-ВР).
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
03.04.2020 позивач звернувся до Новодонецької селищної ради з заявою, в якій просив: негайно організувати та провести загальні збори громадян м. Добропілля та смт. Новодонецького (50% + 1); ратифікувати статути територіальних громад м. Добропілля та смт. Новодонецького, як юридичних осіб публічного права і задіяти (запровадити) місцеве самоврядування згідно ст.140-143 Конституції України; активувати особисто в статусі громадянина у конституційний простір громадян Республіки Україна (ст.5 Конституції України), утвореної у 1991 році Декларацією про державний суверенітет та референдумом про незалежність у зв`язку прийняття спадщини, тобто своєї публічної частки Національного багатства у поколіннях Українського Народу від колишнього власника, тобто від рад Української Радянської Соціалістичної Республіки і визнати спадкоємцем моєї публічної частки національного багатства згідно ст. 13 Конституції України; відкрити на ім`я ОСОБА_1 рахунок у Державному «Ощадбанку» на частку національного багатства та перерахувати туди частку доходу від спільної публічної власності; видати легітимний паспорт громадянина України з Державним Гербом України згідно ст. 20 Конституції України; повідомляти щоденно про стан рахунку; на підставі положень ст. 67 Конституції України повідомити та надати номер публічного фінансового рахунку територіальної громади, на котрий є можливість сплачувати обов`язкові публічні соціальні внески та вести контроль у разі нестачі публічних прибутків від економічної діяльності держави чи територіальної громади або несплати публічних податків з інших секторів економіки.
29.04.2020 Новодонецька селищна рада м. Добропілля надана відповідь № 02-34/05, в якій повідомила, що Новодонецькою селищною радою та її виконавчим комітетом права позивача, як громадянина України не порушені. Щодо тлумачення статей Конституції України, на які позивач посилається у заяві, запропоновано звернутись до Конституційного Суду України (а.с. 5).
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог виходив з того, що заява позивача від 03.04.2020 розглянута відповідачем, та у встановлений строк надана обґрунтована відповідь.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 34 Конституції України, гарантовано кожному право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом № 393/96-ВР.
Цей Закон також забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Вказані конституційні положення, а також положення Закону України «Про звернення громадян» містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема, до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Правова процедура («fair procedure» - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади, та встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.
У частині 1 статті 1 Закону №393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР,  під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з частиною 1 статті 5 цього Закону, звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (частина 1 статті 7 Закону №393/96-ВР).
При цьому, частиною 3 та 4 статті 7 цього Закону передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Зазначене свідчить, що вимогами законодавства встановлено, що звернення громадян має розглядатись тим органом, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань. Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року (справі №800/580/17 (П/9901/9/18)).
За змістом частини 1, 3, 4 статті 15 цього Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, за приписами статті 18 Закону №393/96-ВР має право, зокрема одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Згідно з частиною 1 статті 19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 20 Закону №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
З аналізу зазначених положень Закону №393/96-ВР вбачається, що в разі надходження до органу звернення такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в цьому зверненні обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення. Тобто, орган, до якого громадянин звернувся із відповідним зверненням, зобов`язаний надати мотивовану та обґрунтовану відповідь або прийняти рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні).
При цьому, виходячи з системного аналізу положень законодавства, звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявнику дані вичерпні відповіді. 
Матеріали справи свідчать, що 03.04.2020 позивач звернувся до Новодонецької селищної ради з заявою, в якій просив: негайно організувати та провести загальні збори громадян м. Добропілля та смт. Новодонецького (50% + 1); ратифікувати статути територіальних громад м. Добропілля та смт. Новодонецького, як юридичних осіб публічного права і задіяти (запровадити) місцеве самоврядування згідно ст.140-143 Конституції України; активувати особисто в статусі громадянина у конституційний простір громадян Республіки Україна (ст.5 Конституції України), утвореної у 1991 році Декларацією про державний суверенітет та референдумом про незалежність у зв`язку прийняття спадщини, тобто своєї публічної частки Національного багатства у поколіннях Українського Народу від колишнього власника, тобто від рад Української Радянської Соціалістичної Республіки і визнати спадкоємцем моєї публічної частки національного багатства згідно ст. 13 Конституції України; відкрити на ім`я ОСОБА_1 рахунок у Державному «Ощадбанку» на частку національного багатства та перерахувати туди частку доходу від спільної публічної власності; видати легітимний паспорт громадянина України з Державним Гербом України згідно ст. 20 Конституції України; повідомляти щоденно про стан рахунку; на підставі положень ст. 67 Конституції України повідомити та надати номер публічного фінансового рахунку територіальної громади, на котрий є можливість сплачувати обов`язкові публічні соціальні внески та вести контроль у разі нестачі публічних прибутків від економічної діяльності держави чи територіальної громади або несплати публічних податків з інших секторів економіки.
29.04.2020 відповідач надав відповідь в якому повідомив, що Новодонецькою селищною радою та її виконавчим комітетом права позивача, як громадянина України не порушені. Щодо тлумачення статей Конституції України, на які позивач посилається у заяві, запропоновано звернутись до Конституційного Суду України.
Суд зазначає, що відповідачем було повідомлено тільки про не порушення ним прав позивача, як громадянина України, проте, заява позивача не містила питання чи скарги про порушення його прав з боку відповідача. Крім того, позивач не звертався із заявою щодо тлумачення статей Конституції України.
Таким чином, зі змісту відповіді відповідача на звернення позивача вбачається, що вона не містить обґрунтування та мотивів задоволенні або відмови у задоволенні  щодо всіх пунктів поданої позивачем заяви щодо порушення вимог законодавства, про які позивач повідомляв в заяві, відмови в задоволенні його вимог викладених у заяві, та повідомлення позивача про направлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, якщо питання, порушені в одержаній органом місцевого самоврядування заяві, не належать до його компетенції. 
Як свідчать матеріали справи, судом першої інстанції не досліджено у повному обсязі зміст вимог, зазначених позивачем у зверненні від 03.04.2020, а також зміст листа-відповіді від 29.04.2020, натомість лише встановлено, що відповідачем надано відповідь з питання, порушеного позивачем.
З огляду на наведене, суд першої інстанції не перевірив, чи вказаною відповіддю відповідач прийняв рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), а відтак, чи підлягають застосуванню у даному випадку положення ч. 4 ст. 15 Закону № 393/96-ВР.
Суд звертає увагу на те, що під бездіяльністю слід розуміти триваючу пасивну поведінку суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
Натомість, судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що відповідачем вчинялись дії щодо розгляду поданого позивачем звернення.
На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем не було вжито достатніх і належних заходів, спрямованих на надання повної, всебічної та об`єктивної відповіді на заяву позивача від 03.04.2020, що є підставою для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо розгляду звернення позивача і зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 03.04.2020 згідно із вимогами чинного законодавства.
На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що судове рішення суду підлягає скасуванню внаслідок неправильного тлумачення норм законодавства з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
Частиною 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 200/5997/20-а – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 200/5997/20-а - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.
Визнати протиправними дії Новодонецької селищної ради щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 03.04.2020.
Зобов`язати Новодонецьку селищну раду повторно розглянути та надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 03.04.2020, у порядку, передбаченому чинним законодавством.
Стягнути з Новодонецької селищної ради (код ЄДРПОУ 36297522) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві)  гривні.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати підписання та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 11 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач                                                                              Е.Г. Казначеєв 

Судді                                                                                                  І.В. Геращенко 

                                                                                                                 Г.М. Міронова