П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6453/20	
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач/скаржник) звернувся до суду з позовом до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідач), в якому просив: 
- визнати протиправними дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які виразилися у відмові оформити та направити до ГУПФ України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, щодо визначення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2019 року;
- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки оформити та надати до ГУПФ України в Одеській області довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії виходячи з 41 тарифного розряду та з визначенням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти, а саме:
- з 01 січня 2019 року: посадовий оклад в розмірі 8850,00 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1750,00 грн.;
- з 01 січня 2020 року: посадовий оклад в розмірі 10010,00 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1980,00 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував, що з серпня 2018 року перебуває на обліку в ГУПФУкраїни в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 01 січня 1992 року (далі-Закон №2262-ХІІ).
При обчислені його пенсії та визначенні розмірів посадового окладу і окладу за військовим званням відповідачем протиправно застосовано прожитковий мінімум, оскільки позивач впевнений в тому, що такий обрахунок має здійснюватися виходячи з 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
Відповідні доводи позивач обґрунтовує вимогами пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі-Постанова №704), якими передбачено, що обчислення розмірів його посадового окладу та окладу за військовим званням здійснюється з урахуванням 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня 2019 року та 01 січня 2020 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що у постанові, яка регулює питання грошового забезпечення військовослужбовців, існує юридична колізія, зокрема, між пунктом 4 Постанови №704 та приміткою 1 Додатку 1, приміткою до Додатку 14 до вказаної постанови Кабінету Міністрів України. При цьому, згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини будь-яка норма не може рахуватися «законом», якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю так, аби громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки.
Таким чином, на думку скаржника, розрахунки посадового окладу позивача мають проводитись шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року з прийняттям нового судового рішення - про задоволення позову.
Відповідач не скористався правом звернення до суду з відзивом на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні на підставі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Судом встановлено, що відповідно до протоколу за пенсійною справою 1501021953 від 22 серпня 2018 року (а.с.12) полковнику ОСОБА_1 з 09 квітня 1992 року призначено пенсію по вислузі років.
В подальшому, згідно протоколу за пенсійною справою 1501021953 від 10 червня 2019 року (а.с.13), полковнику ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності в розмірі 80% грошового забезпечення, до якого входив посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років 50%, надбавка за роботу з таємними виробами, носіями, документами 10%, надбавка за специфічні умови проходження служби 10%, премія 22%.
Представник позивача - адвокат Драгомирова О.М. 04 червня 2020 року звернулася до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою (а.с.17-18), в якій просила виготовити та надати до ГУПФ України в Одеській області довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2019 року та з 01 січня 2020 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня 2019 року та на 01 січня 2020 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, а саме:
- з 01 січня 2019 року: посадовий оклад в розмірі 8850,00 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1750,00 грн.;
- з 01 січня 2020 року: посадовий оклад в розмірі 10010,00 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1980,00 грн.
У відповідь на вказану заяву відповідачем ОСОБА_2 направлено лист від 11 червня 2020 року №5150 (а.с.19-21), в якому зазначено: «…Відповідно до п. 3 цього Порядку на підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 до Порядку... (далі - довідка) та у місячний строк подають їх головним Управлінням Пенсійного фонду України.
Таким чином, обов`язковою сукупністю підстав для підготовки та надання довідки є:
- прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про проведення перерахунку пенсій,
- надходження до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від ГУ ПФ України в Одеській області відповідного Списку осіб, пенсії яких підлягають перерахунку,
- наявність особи у зазначеному списку.
Щодо прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про перерахунок пенсій з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на 01 січня 2019 року, на 01 січня 2020 року в Одеському обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки невідомо, відповідних Списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку, в тому числі й з прізвищем ОСОБА_1 , від ГУПФ України в Одеській області не надходило.
Враховуючи зазначене, у Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відсутні підстави для виготовлення та надання відповідних довідок».
Позивач, не погоджуючись з вищевказаною відмовою Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у видачі довідки, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що Додатки 1 і 14 до Постанови №704 затверджені 30 серпня 2017 року, а пункт 4 цієї ж постанови змінено 21 лютого 2018 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103 (далі-Постанова №103), а відтак, застосуванню в даному випадку підлягають положення саме пункту 4 Постанови №704.
Разом з тим, судом першої інстанції вказано про те, що Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не складались довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії позивача станом на 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року, а тому відповідач не вчиняв дії щодо заниження розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням за аналогічною посадою станом на 01 січня 2019 року та на 01 січня 2020 року, а скасування постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18, яка набрала законної сили 29 січня 2020 року, п 6 Постанови №103 не впливає на рішення суду у даній справі, оскільки до 29 січня 2020 року вказана норма була чинною та обов`язковою для застосування відповідачем.
Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII, в редакції чинній на час звільнення позивача із служби, (надалі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 1, 2 статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" встановлено, що Кабінет Міністрів України на основі, та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.
Колегія суддів зазначає, що Постанова №704 є підзаконним нормативно-правовим актом, яким Кабінет Міністрів України, відповідно до частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", встановлює види та розміри грошового забезпечення військовослужбовців.
Як вбачається зі структури Постанови №704, пунктом 1 її постановляючої частини затверджені нормативні акти, зокрема тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (Додаток 1), схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (Додаток 14).
У пункту 4 постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України №704, у якій містяться нормативні положення, наведений порядок визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу.
Відповідно до норми пункту 4 Постанови №704, на час прийняття цієї постанови передбачалося, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додатки 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.
Постановою №103 до пункту 4 Постанови №704 внесено зміни, якими встановлено залежність розмірів посадового окладу і окладу за військовим (спеціальним) званням від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01 січня 2018 року, та вилучено умову, що такий розрахунок повинен проводиться виходячи із 50% розміру мінімальної зарплати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Проте, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови №704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.
Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 2017 року, установлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата (на чому наполягає позивач) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Згідно з Постановою №704 (в редакції Постанови №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Такі ж правила діють при визначенні грошового забезпечення для перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби.
Колегія суддів звертає увагу, що Постанова №704 (в редакції Постанови №103) є чинною, а отже підлягає до застосуванню.
Таким чином, доводи позивача щодо необхідності застосування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням таку розрахункову величину як мінімальна заробітна плата, згідно вимог приміток до Додатків 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704, колегія суддів відхиляє, оскільки ці примітки не містять норм права та не узгоджуються з пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач діяв правомірно застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня календарного року, то підстав для визнання протиправними дії відповідача, які полягають у не застосуванні п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови №704 при обчисленні позивачу розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня 2019 року - не встановлено.
Щодо доводів апелянта про те, що у Постанові №704, що регулює грошове забезпечення військовослужбовців існує юридична колізія між пунктом 4 Постанови та приміткою 1 Додатку 1, приміткою до Додатку 14 до вказаної Постанови №704, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року №794-VII, Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (ч.2 ст.49 Закону).
Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України є нормативно-правовим актом Уряду України.
Нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженими на це суб`єктами нормотворчості у визначеній формі та за встановленою процедурою, спрямований на встановлення, зміну або скасування норми права.
Іншими словами, нормативно-правовий акт - це документ, прийнятий у визначеному порядку компетентним органом публічної влади, у якому містяться норми права. У правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права.
Отже, за загальним правилом, примітка застосовується законодавцем для супроводу та зв`язку з нормою права, якої вона стосується. Тобто, примітка повинна бути у безпосередньому зв`язку з нормою, в даному випадку п.4 Постанови №704, і не повинна суперечити змісту основної норми, яку вона супроводжує.
Відповідно до пп.2 п.20 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2005 року №870, до змісту проекту положення або іншого нормативно-правового акта, який передбачається затвердити постановою, встановлюються такі вимоги: 2) стосовно структури проекту документа: - в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що Примітка, як складова частина нормативно-правового акту, не може містити в собі нормативних положень.
За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що Примітка у Додатку 1 та Додатку 14 постанови КМУ №704 не може мати нормативного характеру, відтак, застосуванню у спірних правовідносинах підлягають саме положення основної норми Постанови №704 пункт 4, яка має нормативний характер, тобто містить правила поведінки для невизначеного широкого кола осіб.
Аналізуючи вищенаведені норми права в контексті спірних правовідносин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог щодо необхідності застосування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням, що враховуються для такої розрахункової величини як мінімальна заробітна плата з посиланням на текст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови №704, оскільки вказані примітки не містять норм права та не узгоджуються з п.3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016року за №1774-VIII.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не складались довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії позивача станом на 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року, а тому відповідач не вчиняв дії щодо заниження розмірів посадового окладу та окладу за військовим звання за аналогічною посадою станом на 01 січня 2019 року та на 01 січня 2020 року, а скасування постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18, яка набрала законної сили 29 січня 2020 року, п 6 Постанови №103 не впливає на рішення суду у даній справі, оскільки до 29 січня 2020 року вказана норма була чинною та обов`язковою для застосування відповідачем.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог та скасування рішення суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.
Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315,  316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити дії– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 10.12.2020  року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шеметенко Л.П.    Турецька І.О.