ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/175/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 (суддя Брегей Р.І., )
у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,-  

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення від 12 грудня 2019 року щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Також позивач просила суд зобов`язати відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем незаконно відмовлено надати дозвіл на розробку проекту землеустрою. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 позов задоволено частково. 
Визнано протиправним і скасовано рішення Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 12 грудня 2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі заяви від 23 жовтня 2019 року. 
Зобов`язано Соколівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства від 23 жовтня 2019 року з урахуванням правового висновку суду. 
В іншій частині позову відмовлено у задоволенні.             
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що  в силу ч. 3 ст. 136 ЗК України, земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів. 14 березня 2019 року відповідач прийняв рішення №2298 "Про включення земельних ділянок несільськогосподарського призначення комунальної власності до переліку, право оренди на які підлягають продажу на земельних торгах" (а.с.23-25). Однак, за період з 14 березня 2019 року по 16 червня 2020 року  відповідачем не вчинено дій на виконання рішення №2298 від 14 березня 2019 року (а.с.38-39). Така бездіяльність породжує правову невизначеність, яка створює штучну перешкоду щодо набуття у власність позивачем земельно ділянки. З врахуванням дискреційних повноважень відповідача, судом першої інстанції зроблено висновок, що ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку буде рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства від 23 жовтня 2019 року з урахуванням правового висновку суду. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства від 23 жовтня 2019 року з урахуванням правового висновку суду та в частині відмови в задоволенні позову. Просить ухвалити нове рішення в цій частині, яким зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства площею 2 га., що знаходиться на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області за межами населеного пункту. Вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним, наявним обставинам та виключити подальше звернення особи до суду за захистом порушеного права. Під ефективним засобом захисту слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. 
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Зазначає, що рішення щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 жовтня 2019 року позивач подала до відповідача заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на її території (а.с.8). Разом із заявою надано графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с.9).
Рішенням відповідача від 12 грудня 2019 року відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка, на яку претендує позивач, включена до переліку земельних ділянок, які виставлені на земельні торги (а.с.11).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми Конституції України, норми Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, норми Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Предметом даного спору є протиправність/правомірність рішенням відповідача від 12 грудня 2019 року щодо відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2га.
При цьому суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, дійшов висновку, що ефективним способом захисту прав позивача, з урахуванням дискреційних повноважень відповідача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.
Матеріалами справи підтверджується, що 14 березня 2019 року відповідачем прийнято рішення №2298 "Про включення земельних ділянок несільськогосподарського призначення комунальної власності до переліку, право оренди на які підлягають продажу на земельних торгах" (а.с.23-25).
Водночас, в силу ч. 3 ст. 136 ЗК України, земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів.
При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не вчинено будь-яких дій щодо реалізації свого рішення №2298 від 14 березня 2019 року (а.с.38-39).
23 жовтня 2019 року позивач подала до відповідача клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства (надано графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки), що відповідає, зокрема, вимогам частин 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України (а.с. 8, 9). 
Так, відповідно до частин 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. 
У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. 
До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). 
У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає:
- дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки
- або мотивовану відмову у його наданні. 
Отже вищезазначена норма діє правові підстави суб`єкту владних повноважень діяти на свій розсуд щодо надання дозволу або надання відмови у дозволі. 
При цьому, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
В силу частини 1 статті 134 ЗК України визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Як зазначено вище, приписами частини 3 статті 136 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.
Однак, після прийняття рішення №2298 від 14 березня 2019 року до 16 червня 2020 року відповідачем не вчинено дій стосовно реалізації цього рішення (проведення торгів).
На думку колегії суддів апеляційної інстанції така бездіяльність відповідача дійсно породжує правову невизначеність, яка створює перешкоду щодо набуття у власність позивачем земельно ділянки. 
Однак, з врахуванням дискреційних повноважень відповідача, судом першої інстанції зроблено висновок, що ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку буде рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання  позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства від 23 жовтня 2019 року з урахуванням правового висновку суду. 
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Водночас, Позивач, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою вказала на те, що ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним, наявним обставинам та виключити подальше звернення особи до суду за захистом порушеного права. Просить зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства
Натомість, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, у контексті обставин спору застосування способу захисту вимагає з`ясування, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Зокрема, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що повноваження Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою є дискреційними, однак, належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин є дійсно  зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідне клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на її території, оскільки існує рішення №2298 "Про включення земельних ділянок несільськогосподарського призначення комунальної власності до переліку, право оренди на які підлягають продажу на земельних торгах" (а.с.23-25). 
Водночас, при прийнятті в подальшому рішення, суб`єкт владних повноважень не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких скасоване оскаржуване рішення відповідача. 
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
В повному обсязі постанова виготовлена 26.10.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова