ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
01 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/11431/19	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Волкової К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  Дніпровської митниці Держмитслужби
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року (головуючий суддя Горбалінський В.В.)
у справі  № 160/11431/19
за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» 
до  Дніпровської митниці Держмитслужби
про  визнання протиправним та скасування рішень, - 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега» звернулось до суду з позовом до  Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просило визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України:
№UA110000/2019/200099/2 від 06.06.2019;
№UA110150/2019/200104/1 від 12.06.2019;
№UA110150/2019/200108/1 від 19.06.2019;
№UA110150/2019/200110/1 від 19.06.2019;
№UA110150/2019/200112/1 від 20.06.2019;
№UA110150/2019/200115/1 від 25.06.2019;
№UA110150/2019/200114/1 від 25.06.2019;
№UA110150/2019/200116/1 від 25.06.2019;
№UA110150/2019/200118/1 від 25.06.2019;
№UA110150/2019/200125/1 від 02.07.2019;
№UA110150/2019/200119/1 від 27.06.2019;
№UA110150/2019/200124/1 від 02.07.2019;
№UA110150/2019/200123/1 від 01.07.2019;
№UA110150/2019/200126/1 від 02.07.2019;
№UA110150/2019/200131/1 від 05.07.2019;
№UA110150/2019/200134/1 від 08.07.2019;
№UA110150/2019/200133/1 від 08.07.2019;
№UA110000/2019/200137/1 від 08.07.2019;
№UA110150/2019/200136/1 від 08.07.2019.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час декларування товарів за вказаними електронними митними деклараціями позивачем обрано основний метод визначення митної вартості товару за ціною договору та подані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, зокрема, зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу, рахунки-фактури (інвойси), пакувальні листи, прайс-листи, коносаменти, міжнародні автомобільні накладні (CMR), акти фізичного огляду товарів, документи, що підтверджують вартість страхування, та інші документи, зазначені в графі 44 митних декларацій.  В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів митницею не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої декларантом митної вартості товарів, за наслідками яких розпочалась процедура консультацій та згідно яких скориговано митну вартість товарів. Митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів з об`єктивних причин, зокрема з причин їх невизначеності та відсутності, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення та здійснення коригування митної вартості
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить  скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично мотивована незгодою з висновками суду першої інстанції.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи,  ТОВ «Омега» в червні - липні 2019 року звернулось до Дніпропетровської митниці ДФС для здійснення митного оформлення товару: плоди їстівні свіжі врожаю 2019 року - персики, абрикоси.
Поставка товару здійснена в межах укладеного між ТОВ «Омега» та компанією «Prima Fruts Single Member P.C. Trade in French Agricultural Products»   зовнішньоекономічного контракту від 01.11.2018 № F/87, на умовах і за цінами, зазначеними у Додатках та Специфікаціях до цього контракту, що є його невід`ємною складовою. Умовами поставки зазначено FСА VERIA, згідно Інкотермс - 2010.
Відповідно до п.4.3 контракту від 01.11.2018 № F/87 у специфікації на партію товару вказуються терміни і умови поставки, вимоги до якості товару, тари, упаковки, маркування.
Пунктом 4.8 контракту передбачено, що продавець зобов`язаний відправити з вантажем оригінали товаросупровідних документів, де серед іншого зазначено декларацію від виробника, сертифікат якості виробника, фітосанітарний сертифікат, сертифікат здоров`я/гігієни.
Пунктом 6.4 контракту передбачає, що овочі та фрукти, які постачаються відповідно до умов цього контракту, повинні бути міцні, чисті, недеформовані, не пошкоджені пестицидами і хворобами, стандартної форми, зібрані у такому стані, що дозволяє людям вживати їх в їжу.
Згідно наданих декларантом до митного оформлення сертифікату якості виробника від 31.05.2019 б/н оцінювана партія товару складається з 19380.00 кг персиків свіжих, врожаю 2019 року (товар №1) та 800,00 кг абрикос свіжих, врожаю 2019 року (товар №2).
Для здійснення митного оформлення товару позивачем засобами електронного зв`язку подані митні декларації   №UA110150.2019.225339 від 04.06.2019, №UA110150.2019.226108 від 11.06.2019, №UA110150.2019.226926 від 18.06.2019, №UA110150.2019.227090 від 19.06.2019, №UAU0150.2019.226959 від 18.06.2019, №UA110150.2019.227794 від 24.06.2019, №UA110150.2019.227782 від 24.06.2019, №UA110150.2019.227933 від 25.06.2019, №UA110150.2019.227958 від 25.06.2019, №UA110150.2019.228672 від 01.07.2019, №UA110150.2019.228340 від 27.06.2019, №UA110150.2019.228695 від 01.07.2019, №UA110150.2019.228700 від 01.07.2019, №UA110150.2019.228721 від 01.07.2019, №UA110150.2019.229371 від 01.07.2019, №UA110150.2019.229598 від 08.07.2019, №UA110150.2019.229548 від 08.07.2019, №UA110150.2019.229609 від 08.07.2019, №UA110150.2019.229638 від 08.07.2019.
Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод).
Для розмитнення вказаного товару ТОВ «Омега» до відповідача були надані документи, згідно пункту 2 ст.53 МК України, зокрема,: зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу, рахунки-фактури (інвойси), пакувальні листи, прайс-листи, коносаменти, міжнародні автомобільні накладні (CMR), акти фізичного огляду товарів, договори на перевезення, в т.ч. між експедитором та перевізником.
Відповідачем за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів та враховуючи повідомлення позивача про неможливість надання додаткових документів, не було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та прийняті рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.
Так, відповідач врахував, що листом компанії «Prima Fruts Single Member Р.С. Trade in Freeh Agricultural Products» (Греція) від 28.05.2019 б/н повідомлено, що виробник має змогу запропонувати на продаж деяку кількість свіжих персиків саме другого ґатунку, хоча декларантом в графі 31 ЕМД №UA110150/2019/225339 зазначено, що товар №1 за ціною 0,35 євро/кг II класу. В даному листі зазначено, що персики мають дефекти (подряпини, сухі плями) та градобій.
Приймаючи до уваги умови п. 6.4 контракту, відповідач встановив, що  предмет продажу, а саме: «Персики свіжі» не відповідає умовам контракту, а також іншим товаросупровідним документам щодо розбіжностей в якісних характеристиках товару, які впливають на числове значення вартості.
Результати контролю направлені декларанту електронним повідомленням, яке серед іншого містило і перелік додаткових документів, що повинні бути надані на вимогу посадової особи митниці у 10-денний термін. До переліку, зокрема, включені такі додаткові документи: каталоги, специфікації, прейскуранта (прайс-листа) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару.
Посадовою особою митниці також запропоновано надати відповідно до ст. 254 МК України переклад митної декларації країни відправлення від 31.05.2019 №190ЯЕХ 180200022564, складеної іноземною мовою, та повідомлено про можливість надання за власним бажанням додаткових документів згідно п.6 ст. 53 Митного кодексу України.
Листом від 06.06.2019 №06-061 позивач підтвердив факт проведення консультацій та надіслав інформацію щодо неможливості подання додаткових документів протягом встановленого законодавством терміну.
Наявні розбіжності у поданих документах щодо якості товару та ненадання декларантом документів на спростування обґрунтованих сумнівів посадової особи митниці унеможливили здійснення митного оформлення товару за заявленим декларантом основним методом.
На підставі п.5 ст.55 МК України в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості посадовою особою митниці здійснено контроль співставлення.
З урахуванням приписів ст. 59, 60, 61 МК України відповідачем встановлена відсутність інформації щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких здійснено та митна вартість яких визнана митним органом, для використання відповідно другорядних методів, визначених ст. 59, 60 МК України.
Розглядаючи питання застосування другорядних методів на основі віднімання та додавання вартості (ст.62, ст.63 МКУ), відповідач дійшов висновку про неможливість їх використання у зв`язку із відсутністю об`єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню, та відповідно ненадання таких даних декларантом при здійсненні митного оформлення товарів.
За результатами контролю співставлення до товарів №№1-2 застосовано другорядний метод визначення митної вартості - 2-r - резервний метод з використанням наявної у митного органу інформації та прийняті відповідні рішення про коригування митної вартості товару:
№UA110000/2019/200099/2 від 06.06.2019; №UA110150/2019/200104/1 від 12.06.2019; №UA110150/2019/200108/1 від 19.06.2019; №UA110150/2019/200110/1 від 19.06.2019; №UA110150/2019/200112/1 від 20.06.2019; №UA110150/2019/200115/1 від 25.06.2019; №UA110150/2019/200114/1 від 25.06.2019; №UA110150/2019/200116/1 від 25.06.2019; №UA110150/2019/200118/1 від 25.06.2019; №UA110150/2019/200125/1 від 02.07.2019; №UA110150/2019/200119/1 від 27.06.2019; MUA110150/2019/200124/1 від 02.07.2019; №UA110150/2019/200123/1 від 01.07.2019; №UA110150/2019/200126/1 від 02.07.2019; №UA110150/2019/200131/1 від 05.07.2019; №UA110150/2019/200134/1 від 08.07.2019; №UA110150/2019/200133/1 від 08.07.2019; №UA110000/2019/200137/1 від 08.07.2019; №UA110150/2019/200136/1 від 08.07.2019.
Визначена митницею митна вартість товару №1 та №2 ґрунтується на раніше визначеній митній вартості товару, оформленого за резервним методом у співставних обсягах, поставлених на умовах поставки FCA за поставками від виробника.
За наслідком прийняття цих рішень про коригування митної вартості товарів відповідачем відмовлено у прийнятті вказаних митних декларацій позивачу шляхом оформлення карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
В обґрунтування відмов в митному оформлені товару за ціною визначеною ТОВ «Омега» відповідачем зазначалося про наявність розбіжностей у поданих документах щодо якості товару та ненадання декларантом документів, а саме: відсутність документального підтвердження повноти включення витрат відповідно до положень ч.10 ст. 58 МК України, відсутність документального підтвердження заявленого рівня вартості як ціни, що фактично сплачена, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
Відповідно до положень частини 7 статті 55 Митного кодексу України товари випущені у вільний обіг за митними деклараціями: №UA110150/2019/225588 від 06.06.2019; №UA110150/2019/226336 від 12.06.2019; №UA110150/2019/227187 від 19.06,2019; №UA110150/2019/227196 від 19.06.2019; №UA110150/2019/227387 від 20.06.2019; №UA110150/2019/227962 від 25.06.2019; №UA110150/2019/227935 від 25.06.2019; №UA110150/2019/228008 від 25.06.2019; №UA110150/2019/228010 від 25.06.2019; №UA110150/2019/228862 від 02.07.2019; №UA110150/2019/228451 від 27.06.2019; №UA110150/2019/228822 від 02.07.2019; №UA110150/2019/228750 від 02.07.2019; №UA110150/2019/228923 від 02.07.2019; №UA110150/2019/229483 від 05.07.2019; №UA110150/2019/229716 від 08.07.2019; №UA110150/2019/229704 від 08.07.2019; №UA110150/2019/229719 від 08.07.2019; №UA110150/2019/229720 від 08.07.2019 зі сплатою митних платежів за заявленою декларантом митною вартістю товарів та із наданням фінансових гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України у загальному розмірі 660  636,78 грн. в тому числі ПДВ 561  615,66 грн. та ввізне мито у розмірі 99  021,12 грн.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд зазначає таке.  
За правилами ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, міститься в частині 2 статті 53 Митного кодексу України.
Відповідно ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких міститься у вказаній нормі. 
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
За правилами ч.6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Аналіз наведених норм свідчить, що право митного органу на витребування додаткових документів виникає тільки за наявності певних підстав для обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару, а саме: якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому у митного органу наявні повноваження щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару і які значаться у документах, що відповідно до ч.2 ст.53 МК України підтверджують цю митну вартість.
Тобто такі розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Таким чином, наведені правові норми в їх сукупності свідчать, що для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини, якими б обумовлювалась неможливість визначення митної вартості товару, що ввозиться, за визначеним декларантом методом, у спірному випадку за ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 МК України.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, наведені у статті 57 МК України.
Згідно даної статті такими методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ст.64 Митного кодексу України резервний метод визначення митної вартості товарів полягає в наступному.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у  статтях 58-63  цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями  Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень  статті 63  цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
При цьому, митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, зокрема, ч.6 ст.54 МК України, яка, як зазначено вище, визначає підстави, за наявності яких митний орган відмовляє декларанту у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, а відомості, які містяться в ЄАІС ДМСУ, мають допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.
За визначенням, наведеним у статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.58 глави 9 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У відповідності до частини 4 вказаної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
В свою чергу, за визначенням, наведеним у ч.5 ст.58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно ч.ч.6, 8, 9 ст.58 МК України платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.
Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Відповідно до ч. 10  статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
З наведених норм випливає, що митною вартістю товарів являється по суті загальна сума всіх платежів, здійснених покупцем товарів, що імпортуються, продавцю таких товарів за контрактом.
Відповідно до ч.1 ст.58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи (ч.ч.2, 3 ст.58 МК України).
Отже орган доходів і зборів наділений законодавцем повноваженнями щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, а також щодо перевірки достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вказаній нормі.
Судом встановлено, що в спірному випадку декларантом  для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару подані документи, передбачені ч. 2  ст. 53 Митного кодексу України.
При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення давали змогу відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору.
Стосовно доводів відповідача про неможливість визначення митної вартості товарів за ціною контракту суд вважає за необхідне зазначити  таке. 
У рішеннях про коригування митної вартості №: UA 110000/2019/200099/2 от
06.06.2019; №UA 110150/2019/200104/1 від 12.06.2019; №UA110150/2019/200108/1 від
19.06.2019; №UA110150/2019/200110/1 від 19.06.2019; №UA110150/2019/200114/1 від
25.06.2019; №UA110150/2019/200116/1 від 25.06.2019; №UA110150/2019/200118/1 від
25.06.2019; №UA110150/2019/200134/1 від 08.07.2019; UA110150/2019/200136/1 від
08.07.2019; №UA110000/2019/200137/1 від 08.07.2019; №UA110150/2019/200133/1 від
08.07.2019; №UA110150/2019/200125/1 від 02.07.2019; №UA110150/2019/200119/1 від
27.06.2019; №UA110150/2019/200124/1 від 02.07.2019; №UA110150/2019/200126/1 від
02.07.2019; №UA110150/2019/200131/1 від 05.07.2019 митницею в якості  підстави для відмови в митному оформленні товару вказано той факт, що на адресу ТОВ «Омега» імпортується товар «персики свіжі чи/або абрикоси свіжі, чи/або нектарини свіжі, клас І чи/або клас II», що не відповідає умовам Контракту №F/87 від 01.11.2018, зокрема, його  пункту 6.4, а також іншим товаросупровідним документам щодо розбіжностей в якісних характеристиках товару, які впливають на числове значення вартості.
З цього приводу апеляційний суд, виходячи з  наявних у справі доказів, погоджується з позивачем, що відповідно до п.1.3 Контракту №F/87 від 01.11.2018 найменування і кількість кожної окремої партії товару визначається на підставі інвойсу, виставленого продавцем покупцеві на кожну окрему партію товару.
До всіх митних декларацій, у відношенні яких винесені вищезазначені рішення про коригування митної вартості,  надані інвойси, у яких міститься  найменування та кількість товару, що поставляється, з зазначенням класу товару (І та II). Крім того, у пакувальних листах, які є невід`ємною частиною інвойсу, також міститься найменування та кількість товару з визначенням класу товару (І та II). У Специфікаціях і стандартах якості, які є невід`ємною частиною контракту, також вказана категорія товару із зазначення його класу (І та ІІ). 
Таке визначення товару у вказаних документах відповідає даним у деклараціях виробника та підтверджується, окрім того,  листами продавця про можливість запропонувати до продажу саме такий товар, як зазначено у наведених вище документах. 
Отже, декларант правильно зазначив у графах 31 митних декларацій товар із визначенням  класу (І та II) і, відповідно, різною ціною на нього, тому  твердження митниці про невідповідність предмету продажу умовам контракту, а також іншим товаросупровідним документам щодо розбіжностей в якісних характеристиках товару, є помилковим. Факт того, що пред`явлений до митного оформлення товар  відповідає умовам контракту №F/87 від 01.11.2018 підтверджується: специфікаціями і  стандартами якості; фітосанітарними сертифікатами, сертифікатами евро 1, гігієнічними сертифікатами, висновками фітосанітарної експертизи, які були додані до кожної митної
декларації. 
В рішеннях про коригування митної вартості № UA 110150/2019/200125/1 від 02.07.2019, № UA 110150/2019/200124/1 від 02.07.2019 додатково в якості підстави відмови в митному
оформленні зазначено, що в рахунках на перевезення від 01.07.32019 №№ СФ-0000122, СФ-0000122
відсутнє посилання на транспортний засіб, на якому проведено перевезення заявленої партії
товару, що унеможливлює перевірку транспортних витрат.
З цього приводу слід зазначити, що нормами чинного законодавства України не передбачено, що у рахунках на перевезення має бути обов`язкові посилання на транспортний засіб. Крім того, до митних декларацій надавався договір про надання транспортно-експедиційних послуг №250119 від 25.01.2019 та Заявки на перевезення та експедирування, в яких  міститься посилання на
транспортний засіб, що дає можливість у повній мірі здійснити перевірку транспортних витрат.
В рішеннях про коригування митної вартості: №UA110150/2019/200126/1 від 02.07.2019; №UA110150/2019/200131/1 від 05.07.2019 додатково в якості підстави відмови в митному
оформленні зазначено, що відповідно до специфікації умови поставки оцінюваної партії товарів FCA VERIA. На підтвердження зазначених транспортних витрат надано: рахунки, заявки на перевезення, договір на транспортування №250119 від 25.01.2019. Відповідно до п.2 договору №250119 від  5.01.2019 передбачений комплекс послуг, що надається експедитором під час виконання послуг транспортування вантажу. Згідно наданого рахунку експедитором зазначені витрати: автопослуга Верія (Греція)-Рені (Україна). Банківські платіжні відомості щодо оплати за транспортні витрати не надано. Надані декларантом міжнародні фітосанітарні сертифікати та копії митних декларацій країни відправлення без
перекладу, що не відповідає вимогам статті 254 МКУ.
Фактично, як вбачається з  матеріалів справи, відповідно до п.3.1 договору №250119 від 25.01.2019 вид об`єм, строки, вартість послуг перевізника визначаються для кожного окремого перевезення у відповідності до узгоджених заявок клієнта, що регламентуються даним Договором або в Додатках до нього (додаткових угодах, тощо).Узгоджені Заявки являють собою домовленість сторін стосовно істотних умов перевезення вантажу клієнта у рамках цього Договору, за умови належного оформлення (містять підписи уповноважених представників сторін і печатки сторін), є його невід`ємною частиною.
У заявках на перевезення, доданих  до митних декларацій,  вбачається, що погоджена виключно автопослуга Верія (Греція)-Рені (Україна) без надання будь-яких інших послуг, передбачених п.2 договору №250119 від 25.01.2019, на які посилається митниця.
Відповідно до умов п.5.4. договору №250119 від 25.01.2019 розрахунок за перевезення мав здійснитися після подання митних декларацій, тому відповідно до вимог ст.53 Митного кодексу України на підтвердження вартості перевезення до всіх митних декларацій було надано: рахунки-фактури, заявки на перевезення, договір на транспортування №250119 від 25.01.2019, товарно-транспортну накладну (CMR).
В рішеннях про коригування митної вартості  №UA110150/2019/227387 від 20.06.2019,  № UA 110150/2019/200115/1 від 25.06.2019; № UA110150/2019/200123/1 від 01.07.2019 як підставу відмови в  митному оформленні зазначено, що за контрактом №F/87 від 01.11.2018 товар постачається у відповідності до специфікації. У наданому до митного оформлення комерційному рахунку відсутнє посилання на документ, відповідно до якого сформована оцінювана партія товару, поданий декларантом гігієнічний сертифікат без перекладу, що не відповідає вимогам статті 254 МК України.  
Відповідно до умов специфікації №8 від 14.06.2019, умови поставки оцінюваної партії товару FCA VERIA. У підтвердження зазначених витрат надано: рахунок, заявку на перевезення, договір на транспортування. Відповідно до п.2 транспортного договору №250119 від 25.01.2019 передбачений комплекс послуг, що надається експедитором під час виконання послуг транспортування вантажу. Згідно наданих рахунків експедитором зазначені витрати виключно автопослуга Верія (Греція)-Рені(Україна). Банківські платіжні відомості щодо оплати за транспортні витрати не надано.
У рішенні про коригування митної вартості №UA110150/2019/200112/1 від 20.06.2019  додатково як підставу відмови в митному оформленні зазначено, що зазначений у митній декларації країни відправлення сертифікат А887288 не надано до митного оформлення. Згідно перекладу митної декларації країни відправлення найменування товару, що ввозиться, не відповідає відомостям графи 31 ЕМД та наданим декларантом товаропровідним документам.
З цього приводу апеляційний суд зазначає таке. 
Відповідно до п.1.2 контракту №F/87 від 01.11.2018 специфікація є невід`ємною частиною контракту. У комерційних рахунках, наданих до митного оформлення, міститься посилання на контракт. Таким чином, відсутність у комерційних інвойсах посилання на специфікацію у сукупності з іншими поданими до митного оформлення документами не перешкоджає числовому визначенню митної вартості.
Як встановлено вище, відповідно до п.3.1 транспортного договору №250119 від 25.01.2019 та п.3.1 транспортного договору №290319 від 29.03.2019 вид, об`єм, строки вартість послуг перевізника визначаються для кожного окремого перевезення - у відповідності до узгоджених заявок клієнта, що регламентуються даним Договором або в Додатках до нього (додаткових угодах, тощо). Узгоджені заявки являють собою домовленість сторін стосовно істотних умов перевезення вантажу клієнта у рамках цього Договору, за умови належного оформлення (містять підписи уповноважених представників сторін і печатки сторін), є його невід`ємною частиною.
У заявках на перевезення, наданих до митних декларацій, вбачається, що погоджена виключно автопослуга Верія (Греція)-Рені (Україна) без надання будь-яких інших послуг, передбачених п.2 транспортного договору №250119 від 25.01.2019 та п.2 транспортного договору №290319 від 29.03.2019, на які посилається митниця.
Відповідно до умов п.5.4 договорів на транспортування №250119 від 25.01.2019 та №290319 від 29.03.2019 розрахунок за перевезення мав здійснитися після подання митних декларацій, тому відповідно до вимог ст.53 Митного кодексу України на підтвердження вартості перевезення до всіх митних декларацій було надано: рахунки-фактури, заявки на перевезення, договір на транспортування №250119 від 25.01.2019, товарно-транспортну накладну (CMR).
Згідно ст.254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Відповідно до вимог ст.53 МК України міжнародний фітосанітарний сертифікат та митна декларація країни відправлення не є обов`язковими документами для визначення митної вартості отже відсутність перекладу цих документів жодним чином не може вплинути на визначення митної вартості товару.
З матеріалів справи вбачається, що  декларантом до митної декларації надавався сертифікат №А887288, про що свідчить перелік документів, який міститься у картці відмові № UA 110150/2019/00418. У митній декларації країни відправлення найменування товару співпадає
відомостям графи 31 ЕМД.
Виходячи з фактичних обставин, апеляційний суд встановив, що позивачем  при декларуванні митної вартості товару за зовнішньоекономічним контрактом №F/87 від 01.11.2018 зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, до декларацій внесено недостовірні або неточні відомості, надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості, що є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, обраного позивачем, і розцінено митницею як заниження позивачем митної вартості. 
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що доводи, зазначені відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, зауваження, що викладені відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості товарів, є помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.
Отже, є вірним висновок суду першої інстанції, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом є протиправними та підлягають скасуванню.
Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби залишити без задоволення. 
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі № 160/11431/19 залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко