ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року 
м. Київ
справа №460/1572/16-а
адміністративне провадження №К/9901/44846/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., 
суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу  №460/1572/16-а за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання неправомірними дій посадової особи та скасування постанови, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Львівської митниці Державної фіскальної служби на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 05.10.2016 (суддя Воробель М.М.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2017 (головуючий суддя Старунський Д.М., судді: Багрій В.М., Рибачук А.І.),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби (далі також Львівська митниця, відповідач) про скасування  постанови від 25.03.2016 у справі про порушення митних правил № 0706/20908/16, згідно якої позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених частиною другою статті 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 3400 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дійсно позивач 02.03.2016 заїхав своїм автомобілем на митну територію України і вчасно не зміг вивести даний транспортний засіб, оскільки в період з 22.02.2016 по 01.03.2016 перебував на стаціонарному лікуванні і не мав фізичної можливості повідомити про хворобу митному органу. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених частиною другою статті 470 Митного кодексу України, є незаконним та необґрунтованим, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення. 

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 05.09.2016 адміністративний позов задоволено, а провадження в адміністративній справі закрито.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2017, скасовано постанову Яворівського районного суду Львівської області від 05.09.2016 в частині закриття адміністративного провадження. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Львівська митниця звернулась з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Яворівського районного суду Львівської області від 05.09.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2017, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.04.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Львівської митниці у справі №460/1572/16-а.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №460/1572/16-а згідно правил підпункту 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 14.12.2020 матеріали справи прийнято судом до провадження та призначено справу до розгляду у попередньому судовому засіданні на 15.12.2020.

В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права. Відповідач вказує, що факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні не підтверджує неможливість повідомити митний орган про відсутність можливості вивезти автомобіль у встановлений строк. Відтак, всупереч вимогам статті 192 митного кодексу України позивач до Львівської митниці з приводу неможливості вивезення транспортного засобу чи призупинення строку доставки товарів не звертався.

Позивач правом подання заперечення на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає касаційному розгляду справи.

Переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 25.03.2016 заступником начальника Львівської митниці була винесена постанова у справі про порушення митних правил №0706/20908/16, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених частиною другою статті 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

У постанові вказано, що 02.03.2016 о 09 годині 43 хвилин в зону митного контролю смугою руху «червоний коридор» пункту пропуску митного поста «Краковець-Корчова» Львівської митниці заїхав транспортний засіб марки «Фольцваген Гольф», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації - Республіка Польща, під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , який слідував з приватною метою з України до Республіки Польща.

Проведеною перевіркою було встановлено, що автомобіль пропущено на митну територію України через пункт пропуску «Краковець-Корчова» митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС 21.02.2016 по смузі руху «Зелений коридор» в митному режимі «Транзит».

Вказано, що в діях ОСОБА_1 наявний склад порушення митних правил, оскільки останній перевищив встановлений статтею 95 Митного кодексу України транзитний строк доставки автомобіля, що перебував під митним контролем, більш як на одну добу, але не більше ніж на десять діб, та що ОСОБА_1 не звернувся із заявою про поміщення даного транспортного засобу у інший митний режим, згідно чинного законодавства.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутній склад правопорушення передбаченого частиною першою статті 470 Митного Кодексу України, оскільки останній не мав умислу на вчинення даного правопорушення, у зв`язку з дією непереборної сили не мав можливості виконати вимоги закону.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

Статтею 90 Митного кодексу України встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 92 Митного кодексу України митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Згідно з частиною першою статті 93 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; 4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 95 Митного кодексу України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: 1) для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з частиною другої цієї статті вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до положень статті 102 Митного кодексу України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення. Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.

Згідно з частиною восьмою статті 102 Митного кодексу України митний режим транзиту також припиняється у разі конфіскації товарів, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Частиною другою статті 470 Митного кодексу України передбачена відповідальність за перевищенні встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобі комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більш як на одну добу, але не більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів. 

Відповідно до частини першої статті 460 Митного кодексу України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Як з`ясовано судами на підставі матеріалів справи, 21.02.2016 позивач заїхав на митну територію України. При цьому, з 22.02.2016 по 01.03.2016 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальній 8-й міській клінічній лікарні (79034, м.Львів, вул.Навроцького, 23) з діагнозом «складна катаракта правого ока, артифакія, вторинна катаракта лівого ока», де його оперували.

Судами вказано, що встановлені обставини підтверджуються Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1833 від 01.03.2016, наявною в матеріалах справи (а.с. 10).

Зважаючи на вказане, суди дійшли висновку, що позивач був позбавлений можливості повідомити митний орган про обставину непереборної сили, у зв`язку з своїм фізичним станом.

Таким чином, суди попередніх інстанцій вважали, що ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення даного правопорушення, а хвороба та перебування на стаціонарному лікуванні є дією непереборної сили, внаслідок якої позивач і не зміг вчасно вивезти транспортний засіб за межі митної території України та не мав фізичної можливості повідомити найближчий орган доходів і зборів про дані обставини та місце знаходження транспортного засобу.

Відповідно до частин другої, шостої статті 530 Митного Кодексу України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Рішення про скасування постанови і закриття справи про порушення митних правил приймає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У ході розгляду справи апеляційним судом надано належну оцінку доказам, наданим сторонами та зібраним судами на підставі статті 11 КАС України, та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог митного законодавства.

Як унормовано положеннями статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовують. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. 

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та  (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги митного органу без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін. 

Керуючись статтями 341, 343, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2017 у справі №460/1572/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду