ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.007084 пров. № А/857/10327/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кушнерика М.П., Мікули О.І., 
з участю секретаря                                     Ратушної М.І.,
відповідача                                                 ОСОБА_1 ,
представника відповідача                        Дуди І.П.,
представника третіх осіб                         Судомляк І.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про знесення самовільно збудованої господарської споруди, - 

суддя в 1-й інстанції – Клименко О.М.,
час ухвалення рішення – 21.07.2020 року, 16:52 год.,
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – 31.07.2020 року, 

                                                   в с т а н о в и в :

Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про знесення самовільно збудованої господарської споруди.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити знесення самовільно збудованої господарської будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки № 4622785700:01:006:0018.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що згідно із схемою забудови земельної ділянки за номером 393 від 02.04.2019 року, вказано місце розташування реконструкції даних будівель і отримавши всі необхідні документи (повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 22.05.2019 року №ЛВ061191420717 та Повідомлення про зміну даних у повідомленні від 11.07.2019 року вх. №103/19-16-З-3439) та дозволи вони розпочали реконструкцію індивідуального житлового будинку та господарської будівлі на АДРЕСА_1 та саме на місці старого фундаменту почали заливати фундамент, не порушуючи жодних пунктів щодо реконструкції даної будівлі, які вказані у будівельному паспорті, отже проведення реконструкції не є самочинним. Питання про те, що влаштовано стрічковий фундамент, оскільки інспектор не досліджувала, який тип фундаменту залито по периметру, при тому, що його частина знаходиться у землі, крім цього, у будівельному паспорті не вказано, який саме тип фундаменту повинен бути при реконструкції господарської будівлі, відтак підстави про притягнення до адміністративної відповідальності, на думку відповідачів, відсутні. Як вбачається з листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №8/14.1/2615-19 від 09.08.2019 року, в якому роз`яснено, що в зазначення типу фундаменту не визначено чинним законодавством як інформація, обов`язкова для будівельного паспорту. Будівельний паспорт на сьогоднішній день не скасовано, отже він є законним і чинним. Крім цього позивачем не досліджувалось питання щодо можливості здійснення перебудови нерухомого майна.
У судовому засіданні відповідач та представник відповідачів апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладений в ній, просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Представник третіх осіб в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що на підставі направлення на здійснення позапланової перевірки від 09.07.2019 р. №441/19-пз, наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 08.09.2015 № 976 головним інспектором будівельного нагляду Мончак О.Б, проводилась позапланова перевірка на підставі звернення гр. ОСОБА_3 (вх. реєстр. №1013/19/9-П-353 від 27.06.2018) щодо будівельних робіт, що здійснюються гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .
За результатами перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 є замовниками будівельних робіт згідно Повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 22.05.2019 №ЛВ 061191420717 та згідно Повідомлення про зміну даних у повідомленні, поданого від 11.07.2019 за вх. 103/19/16-3-3439 на Реконструкцію індивідуального житлового будинку та господарської будівлі на АДРЕСА_1 - співвласниками земельної ділянки за вказаною адресою (згідно державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №417541 від 13.07.2005) кадастровий номер № 4622785700:01:006:0018, розпочато будівельні роботи господарської будівлі з відхиленням від будівельного паспорту, виданого від 02.04.2019 №393 відділом містобудування та архітектури Жовківської РДА, а саме: на межі з сусідньою земельною ділянкою влаштовано стовпчиковий фундамент а також по периметру споруди влаштовано стрічковий фундамент, розташування якого не відповідає зазначеному будівельному паспорту, а саме, не відповідає Схемі забудови земельної ділянки, що є невід`ємною частиною зазначеного будівельного паспорту, чим порушено: ч.1 ст.27 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, п.2.16, 2.10 Порядку видачі будівельного паспорту, затвердженого Наказом №103 Міністерства регіонального розвитку, за та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 та п.6.1.41.ДБН Б.2.2-12:18 “Планування і забудова територій”.
За результатами перевірки складено Акт від 18.07.2019 № 441/19-пз, протоколи про адміністративне правопорушення стосовно гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 від 18.07.2019 року, а також замовникам будівельних робіт видано приписи від 18.07.2019 року № 441/19-пз та № 441/19-пз/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.
30.07.2019 року позивачем за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову № 60/15/19-ф/пз та постанову № 61/15/19-ф/пз про адміністративне правопорушення відносно відповідачів.
Також судом встановлено, що 13.09.2019 року здійснити перевірку виконання вимог приписів від 18.07.2019 року № 441/19-пз та № 441/19-пз/1 не виявилось можливим, оскільки на момент здійснення позапланової перевірки відповідачі або уповноважений представник були відсутні.
15.11.2019 року проведено позапланову перевірку щодо виконання вимог приписів про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності №441/19-пз/1 та  № 441/19-пз від 18.07.2019, виданих відповідачам стосовно порушень, виявлених під час перевірки, по об`єкту будівництва: “Реконструкція (індивідуального житлового будинку та господарської будівлі на АДРЕСА_1 ”.
Під час проведення перевірки об`єкту будівництва встановлено, що приписи від 18.07.2019 р. №441/19-пз/1 та №441/19-пз не виконано. На об`єкті будівництва наявні порушення протипожежних відстаней від нового об`єкту будівництва до сусіднього житлового будинку (існуючого), саме відстань між будівлями складає 4,41 м. (що є порушенням вимог абз. 1 ч. 3, п. 3 ст. 41 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, абз. 3 п. 14 постанови Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 р. “Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю”; та Таблиці 15.2 ДБН Д.2.2-12:2018 Планування і забудова територій).
За результатами даної перевірки складено акти від 15.11.2019 року №806/19-пз та №807/19, протокол про адміністративне правопорушення №806/19-пз від 15.11.2019 року та притягнено ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно до постанови від 28.11.2019 року №117/15/19-ф/пз.
Відповідно до частин 1, 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.
За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.
У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.
У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року  № 3038-VI, за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.
Як підтверджено матеріалами справи, а саме копією будівельного паспорта на реконструкцію індивідуального житлового будинку та господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , виданого 02.04.2019 року начальником відділу містобудування та архітектури Жовківської РДА - головним архітектором району слідує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є замовниками будівельних робіт на земельній ділянці, яка є у їх власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №417541 від 13.07.2005 року.
Як вже зазначалось судом, в ході здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю 18.07.2019 року щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання будівельних робіт було встановлено, що відповідачі розпочали будівельні роботи господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , з відхиленням від будівельного паспорту, виданого від 02.04.2019 №393 відділом містобудування та архітектури Жовківської РДА. а саме: на межі з сусідньою земельною ділянкою влаштовано стовпчиковий фундамент а також по периметру споруди влаштовано стрічковий фундамент, розташування якого не відповідає зазначеному будівельному паспорту, а саме, не відповідає Схемі забудови земельної ділянки, що є невід`ємною частиною зазначеного будівельного паспорту, чим порушено: ч.1 ст. 27 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, п.2.16, 2.10 Порядку видачі будівельного паспорту, затвердженого Наказом №103 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 та п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:18 “Планування і забудова територій”.
За наслідками перевірки відповідачам видано приписи від 18.07.2019 року № 441/19-пз та № 441/19-пз/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що відповідачі вимоги приписів від 18.07.2019 року № 441/19-пз та № 441/19-пз/1 не виконали, що підтверджується актами за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 15.11.2019 року №806/19-пз та №807/19.
Суд враховує, що правомірність винесення приписів від 18.07.2019 року № 441/19-пз та № 441/19-пз/1 знаходиться поза межами предмету даного спору. При цьому суд зауважує, що станом на момент подання вказаного позову та судового розгляду даної справи, вище перелічені приписи винесені Інспекцією є чинними та не скасованими, більше того такі не оскаржувалися відповідачами в судовому порядку.
З наведених мотивів, судом першої інстанції вірно не враховано долучені до матеріалів справи лист-відповідь Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №8/14.1/2615-19 від 09.08.2019 року та звіт про проведення технічного обстеження конструкцій від 16.03.2020 року.
Відповідно до рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02.12.2019 №444/2500/19 та ухвали Львівського апеляційного суду від 10.02.2020 в задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 30.07.2010 року № 60/15/19-ф/пз відмовлено повністю.
Згідно ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 25.02.2020 № 444/2499/19 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 30.07.2019 за № 60/15/19-ф/пз залишено без розгляду.
Відповідно до статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів звертає увагу на обставини та висновки, що встановлені в рішенні Жовківського районного суду Львівської області від 02.12.2019 №444/2500/19, а саме: “Відтак, позивачем жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами законність влаштування нового стовпчикового фундамент, а також по периметру споруди влаштування стрічкового фундамент, замість стовпчикового, що не відповідає Схемі забудови земельної ділянки.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що відповідачем правомірно притягнуто гр. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.”
Відповідно до приписів статті 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи та наведені норми законодавства суд дійшов висновку, що:
- вина відповідачів в порушенні будівельних норм та правил доведена належними, допустимими та достатніми доказами;
- відповідачі добровільно не виконали вимоги приписів;
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року “Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)”: 24. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.
Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.
Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доказів про те, що відповідачем вживалися заходи з метою усунення зазначених порушень у приписах від 18.07.2019 року № 441/19-пз та № 441/19-пз/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, не надано, а судові рішення про визнання незаконними приписів та рішень позивача та скасування їх станом на момент розгляду справи в суді – відсутні, що, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року “Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)” свідчить про відмову забудовника від перебудови.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що хибними є доводи відповідача щодо необхідності дослідження позивачем питання про можливість здійснення перебудови нерухомого майна.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити знесення самовільно збудованої господарської будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки № 4622785700:01:006:0018, оскільки відповідачі в установлений термін добровільно не виконали вимоги, встановлені в приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі №826/12543/16.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                    п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі № 1.380.2019.007084 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 23 грудня 2020 року.