Номер провадження: 33/813/1385/20
Номер справи місцевого суду: 521/15764/20 
Головуючий у першій інстанції Крижановський О. В. 
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 року                                                                         м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Князюк О.В., за участю секретаря судового засідання Бикової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Азербайджан, який має вищу освіту, одруженого, на час складання протоколу працюючого другим помічником капітана на судні «ШИРВА» Мальтійської компанії, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного Кодексу України,-

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень на користь держави, без конфіскації вилучених грошових коштів.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси визначено повернути ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) валюту, вилучену згідно протоколу про порушення митних правил №0742/50000/20 у розмірі 1200 (тисяча двісті) євро та 2000 (дві тисячі) доларів США у встановленому законом порядку.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.
Представником Одеської митниці Держмитслужби – Бучко Іриною Йосипівною 05 листопада 2020 року подано апеляційну скаргу на вищевказану постанову суду. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції апелянт просить змінити постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року в частині накладення стягнення, а саме: накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з конфіскацією товарів – безпосередніх предметів порушення митних правил – валюти у сумі 1 200 євро та 2 000 доларів США.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник Одеської митниці зазначає, що громадянин ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) порушив встановлений порядок митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки формою проходження обрав через «зелений коридор» де у нього було виявлено іноземну валюту в сумі 1 200 євро та 2000 доларів США, що перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України через «зелений коридор».
Відповідно до офіційного курсу валют НБУ. Вартість вилученої валюти становить 93 335,68 грн.
На підставі вказаних обставин у відношенні громадянина ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) було складено протокол про ПМП № 0742/50000/20 за ст. 471 МК України.
Представник Одеської митниці звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що згідно вимог санкції статті 471 МК України, порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами порушення є товари, переміщення яких обмежено, - також конфіскацією цих товарів.
Відповідно до п. 57 ст. 4 МК України товари – це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.
Згідно з ст. 1 Закону № 2473 до валютних цінностей віднесені національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали.
Таким чином апелянт вважає, що відповідно до законодавства України, валютні цінності обмежені щодо їх переміщення через митний кордон України шляхом встановлення особливого порядку їх переміщення.
Відповідно до статті 15 Закону України №2473 порядок застосування заходів впливу до фізичних осіб за порушення вимог валютного законодавства, визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Представник митниці вважає Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року незаконною, необґрунтованою та також що ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Так, обмеження щодо ввезення на митну територію України валюти та особливостей декларування такої валюти, встановлені Положенням про транскордонне переміщення валютних цінностей, затверджені постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 року №3.
Нормами Закону України від 21.06.2018 року № 2473-VІІІ «Про валюту і валютні особливості декларування такої валюти» встановлений особливий порядок та обсяги переміщення валюти громадянами-нерезидентами через митний кордон України, який обмежений еквівалентом 10 000 євро.
З огляду на зазначене, апелянт вважає застосування адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу без конфіскації предмету ПМП незаконним, оскільки у разі переміщення через митний кордон України товарів які заборонено або обмежено законодавством України, санкцією статті 471 МК України передбачено накладення штрафу з конфіскацією цих товарів.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що конфіскацією може бути застосовано за рішенням суду в обсягах та порядку, встановленому законом.
Оскільки санкцією статті 471 Митного кодексу України передбачено саме конфіскацію товарів обмежених для переміщення через митний кордон України, це свідчить про незаконність постанови суду першої інстанції у даній справі, яка фактично звільняє особу від встановленої законом відповідальності за вчинене правопорушення.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду у справі про порушення митних правил, у порядку визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.
З протоколу про порушення митних правил вбачається, що 22.07.2020 о 10:10 у оглядовому залі «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ДМСУ, проходив митний контроль, гр. Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), який прибув в Україну літаком «В-738» б/н ТС-JPT авіакомпанії «Турецькі авіалінії», рейсом № 465 сполученням «Стамбул-Одеса».
Формою проходження митного контролю гр. Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»), що належним чином інформаційно обладнана, тим самим шляхом вчинення дій заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження.
Після перетину, гр. Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) зеленої лінії, що позначає закінчення «зеленого» коридору, на вимогу головного державного інспектора митного посту «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби ОСОБА_5 пред`явити наявні у нього валютні цінності, гр. Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) надав готівку в розмірі 11200 Євро та 2000 доларів США, яку він переміщував через митний кордон України. Митну декларацію на ввезення валюти в еквіваленті понад 10000 євро, гр. Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до митного контролю не надав.
Відповідно до Постанови правління НБУ від 02.01.2019р. № 3 «Про затвердження положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», фізична особа-нерезидент має право ввозити в Україну готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі.
Згідно ст. 366 МК України громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.
Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщуванні ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.
Своїми діями, гр. Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки він, формою проходження митного контролю, обрав проходження через таку зону (коридор) та у нього під час проведення митного контролю було виявлено іноземну валюту в сумі 1200 євро та 2000 доларів США, що перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України по «зеленому» коридору.
Отже, гр. Азербайджану ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) не мав законних підстав на переміщення через митний кордон України 1200 евро та 2000 доларів США, які перевищують дозволену для переміщення суму. Головним державним інспектором митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби ОСОБА_5 затримано 1200 євро та 2000 долаpів США, які передано в касу Одеської митниці Держмитслужби, до винесення рішення судом.
Зазначені дії, гр. Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) мають ознаки порушення митних правил, передбачених статтею 471 Митного кодексу України.
За даним фактом співробітниками митниці, у відношенні гр. ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) складено протокол про порушення митних правил № 0742/50000/20 від 22.07.2020 року, за ст. 471 МК України.
Так, захисником в суді першої інстанції були надані документи, які підтверджують легальність коштів, які ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) перевозив через митний кордон України, а саме: письмові пояснення, копії контрактів від 06.08.2019 р. та від 09.05.2020 р., копія довідки від 20.07.2020, копія декларації від 20.07.2020 р., копія паспорту та посвідки на постійне проживання, копія довідки про реєстрацію місця проживання особи.
Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не заперечував під час перевірки при перетині кордону, що він має готівку, не приховував її, та добровільно надав представникам митних органів.
В судовому засіданні 02.12.2020 зявились представник митниці – Бурчо І.Й. та захиснис ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) – адвокат Іноземцев О.В.
Представник Одеської митниці Держмитслужби – Бурчо І.Й. апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.
Представник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) – адвокат Іноземцев О.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просу суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Положеннями ст. 489 МК України передбачено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 5 Положення «Про транскордонне переміщення валютних цінностей», затвердженого постановою Правління НБУ № 3 від 02.01.2019 року фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу.
При цьому у п. 6 вказаного Положення закріплено, що фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.
Диспозицією ст. 471 МК України встановлено, що правопорушенням є порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.
У п. 2 розділу V Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 671 від 03.08.2018 року, закріплено, що перетин особою зеленої лінії, яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю нею обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій.
Таким чином, із зазначених норм слідує, що відповідальність за порушення митних правил настає для особи, яка обрала проходження митного контролю «зеленим коридором», - з моменту перетину останнім «зеленої лінії», що позначає початок «зеленого коридору».
Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, місцевий суд врахував вищезазначені положення Закону, та прийняв рішення про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн., стягнув судовий збір у розмірі 420,40 грн. в дохід держави, без конфіскації грошових коштів.
Що ж стосується висновку суду першої інстанції, яким обґрунтовано рішення про повернення вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, то доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є непереконливими.
Апеляційний суд звертає увагу, що санкцією статті 471 МК України передбачено конфіскацію лише тих товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством.
За таких обставин конфіскація, передбачена вказаною статтею, поширюється не на товари, ввезення чи вивезення яких здійснюється з перевищенням встановленої граничної норми, а саме на ті, ввезення яких прямо обмежено або заборонено законодавством.
Відповідно до ст. 378 МК України іноземна валюта не відноситься до товарів, ввезення яких для громадян обмежено.
Разом з тим, з матеріалів справи про порушення митних правил вбачається законне джерело походження грошових коштів вилучених у ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), а саме наявні докази отримання цих коштів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).
Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).
Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення; вірно звернув увагу на відсутність в матеріалах провадження відомостей для висновку про те, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша будь-яка незаконна діяльність, і шкода, яку ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) потенційно міг завдати державі, була незначною, він не ухилялася від сплати мита та інших зборів і не завдав державі іншої шкоди. Окрім того, під час розгляду справи, суд обґрунтовано, проаналізувавши відповідні документи, та взяв до уваги те, що застосовуючи додаткове покарання у вигляді конфіскації валюти, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 фактично залишиться без грошових коштів, які отримані ним в установленому законом порядку і які є єдиним її доходом. 
З таким висновком погоджується й суд апеляційної інстанції.
Висновок про звільнення особи від адміністративного стягнення у вигляді конфіскації безпосереднього предмета правопорушення можливий за сукупності умов, а саме: правопорушник здійснив правопорушення з необережності, без приховування предмета, порушив правила проходження (проїзду) через «зелений коридор»; порушник перемістив предмет (грошові кошти) для власного використання (оплати проживання, харчування, навчання), і цей предмет має законне походження, оскільки інше наявними у справі доказами не підтверджено, як і не надано доказів на підтвердження вказаних обставин і представником митниці, та загалом може бути законно переміщений через митний кордон України за умови письмового декларування; предмет правопорушення не підлягає обкладенню митними платежами чи іншими податками та зборами; порушення митних правил полягає лише в тому, що предмет не було письмово задекларовано порушником, і жодних інших негативних наслідків порушення не настало - державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді не сплати митних платежів.
Крім викладеного слід зазначити, що виходячи із рішень ЄСПЛ однозначно слідує, що законно здобута власність, утрачена через ненавмисну погрішність, без сумніву, є об`єктом захисту ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції.
Так, у справі «Гирлян проти Росії» від 09.10.2018 (скарга № 35943/15) ЄСПЛ зазначив, що національний суд при прийнятті рішення просто посилався на «характер і небезпеку злочину» і «інформацію про характер (заявника)», але не питав, чи було замовлення на конфіскацію на користь суспільства або дотриманий необхідний баланс. Тобто сфера огляду, проведена національними судами, була занадто вузькою, щоб задовольнити вимогу пошуку «справедливого балансу», властивого п. 2 статті 1 Протоколу № 1. Адже суд цікавив тільки факт учинення правопорушення, але не враховано право особи на мирне користування своїм майном. На думку ЄСПЛ, така жорстка система не в змозі забезпечити необхідний справедливий баланс між вимогами загальних інтересів і захистом права людини на власність.
Питання захисту власності є актуальним на усьому загальноєвропейському правовому просторі, адже виключно законами України визначається правовий режим власності пункт 7 частини першої статті 92 Конституції України.
Рішенням ЄСПЛ від 11.07.2019 «Садоча проти України» (скарга №77508/11) було констатовано порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд установив, що конфіскація всієї не задекларованої під час проходження митного контролю суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення.
Разом з цим ЄСПЛ зазначав, що його рішення, які до речі є джерелом права в Україні, фактично слугують не лише для вирішення справ, направлених до Суду, але, взагалі, для роз`яснення, захисту та розвитку правил, встановлених Конвенцією, що сприяє дотриманню державами зобов`язань, які вони взяли на себе як Договірні Сторони (Ireland v. the United Kingdom, § 154).
Таким чином, місія системи, створеної Конвенцією, полягає у визначенні питань державної політики в загальних інтересах, що підвищує стандарти захисту прав людини та розширює судову практику в сфері прав людини у всьому суспільстві держав-членів Конвенції (Konstantin Markin v. Russia [ВП], § 89).
На думку апеляційного суду, при постановленні рішення судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано.
З огляду на обставини, встановлені під час розгляду справи, враховуючи особу винної, природу походження та мету використання грошових коштів (пенсію), майновий стан правопорушника, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), «індивідуальний надмірний тягар», та буде порушенням положень ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції.
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що судом першої інстанції правильно застосовано щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), стягнення лише у виді штрафу без застосування додаткового стягнення у вигляді конфіскації.
За таких обставин, постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                                 О.В. Князюк