ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року 
м. Черкаси

Справа № 707/916/20		
Провадження № 22-ц/821/1758/20		
Категорія: 304090000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Карпенко О.В.  
суддів: Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.
за участю секретаря: Анкудінова О.І.
учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» 
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2020 року (ухваленого в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області під головуванням судді Тептюка Є.П.,) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

8 травня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк«ПриватБанк» звернулось до Черкаського районного суду Черкаської області із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви б/н від 3 лютого 2016 року. 
Позивач вказує, що за умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який 1 травня 2019 року було збільшего до 12 500 грн.
Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua  складає договір про надання банківських послуг.
У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зазначає банк, станом на 16 квітня 2020 року утворилася заборгованість, загальна сума якої становить 17170,85 грн., яка складається із наступного: 12409,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 12409,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1710,55 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1757,40 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 793,85 грн. -штраф (процентна складова).
Посилаючись на викладене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не приймає заходів, направлених на погашення існуючої заборгованості в добровільному порядку, АТ КБ «ПриватБанк» змушене було звертатися за захистом своїх порушених прав до суду і просило постановити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 3 лютого 2016 року у загальному розмірі 17 170,85 грн.та сплачений АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2102 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2020 рокупозовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по договору № б/н про надання банківських послуг від 3 лютого 2016 року в розмірі 12409, 05 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору в сумі 1513,44 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог –відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що долучений до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання Анкети-заяви відповідачка  ОСОБА_1 була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка; ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій  25 вересня 2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» вважаючи, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення із позичальника ОСОБА_1 частини заборгованості за відсотками та штрафами прийняте з порушенням норм процесуального права, при неправильному застосуванні норм матеріального права, а також при недостатньо повному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи, просило суд скасувати заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2020 року в частині незадоволених вимог банку та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, а також стягнути з відповідачки понесені банком судові витрати.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було прийнято до уваги, що під час підписання Анкети-заяви відповідачка ОСОБА_1 ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку щодо умов кредитування. На підставі підписання Анкети-заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна». 
Відповідачка після отримання картки здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою та отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. 
Крім того, банк в апеляційній скарзі зазначає, що після отримання картки ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості та випискою по рахункам відповідачки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи 

3 лютого 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, згідно якого позивач зобов`язувався надати відповідачці кредит у формі встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що підписант ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
Як вбачається із вищевказаної Анкети-заяви, остання містить  анкетні дані ОСОБА_1 , підпис позичальниці та датована 3 лютого 2016 року. 
Проте в заяві не вказано вид платіжної картки та кредитний ліміт за платіжною карткою, а також не зазначено суму кредиту, процентної ставки по кредиту, процентів за місяць, щомісячної комісії, а також розміру пені і штрафу. (а.с. 12).
На обґрунтування фактичної суми заборгованості, позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк» надано суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 3 лютого 2016 року, укладеного між ПриватБанк та клієнтом – ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості станом на 16 квітня 2020 року, яку просив стягнути в судовому порядку банк, становить 17170,85 грн., яка складається з 12409,05 грн. – тіло кредиту; в т.ч. 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 12409,05 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 1710,55 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 1757,40 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 – нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. – штраф ( фіксована частина); 793,85 грн. – штраф (процентна складова) (а.с.7-8)

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитом, а також штрафами.
Судом встановлено, що 3 лютого 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н (а.с.12), за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, який 1 травня 2019 року було збільшего до 12 500 грн. (а.с. 10).
У Анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згідна з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 16 квітня 2020 року становить 17170,85 грн. і складається із наступного: 12409,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12409,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1710,55 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1757,40 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 793,85 грн. - штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Крім Анкети-заяви, ОСОБА_1 була ознайомлена також з паспортом споживчого кредиту від 4.01.2019 року, який містить її підпис.
В паспорті споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 , зазначено, базову відсоткову ставку; процентну ставку, яка застосовується при невиконанні позичальником зобов`язання; кількість та розмір платежів, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування штрафів, тощо/а.с.13-14/
Отже, сторони досягли згоди щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та порядок нарахування штрафів у випадку прострочення більш ніж на 30 днів за обов`яковими платежами за карткою. 
З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами,  частково погашала заборгованість,  про втрату картки не заявляла, з заявами щодо несакціонованого використання коштів до банку не зверталася.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1  на користь банку суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 12409,05 грн., що узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17,однак, вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення із позичальника ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом в розмірі 1710,55 грн., оскільки наявними по справі доказами об`єктивно підтверджено те, що сторони кредитного договору погодили процентну ставку за межами пільгового періоду, відсотків річних в розмір 43,2% - карта «Універсальна», карта «Універсальна ГОЛД» - 42 %, що підтверджується паспортом споживчого кредиту, який безпосередньо підписаний відповідачкою ОСОБА_1 (а.с. 12 звор. 13,14). 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення із  ОСОБА_1  на користь банку заборгованості за відсотками в розмірі 1710,55 грн. 
Також колегія суддів вважає помилковим і висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення із ОСОБА_1 штрафів в розмірі 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та в розмірі 793,85 грн. штраф (процентна складова) за користування кредитом, оскільки сторони погодили сплату штрафів за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, а саме 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, що підтверджується Паспортом споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою ОСОБА_1 , а тому приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» штрафів в загальному розмірі 1293,85 грн. (500,00 грн. штраф (фіксована частина) + 793,85 грн. штраф (процентна складова)).
Разом із тим, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи банку щодо безпідставної, на думку апелянта, відмови суду в стягненні з відповідачки ОСОБА_1 відсотків по кредиту відповідно до положень ст. 625 ЦК України, виходячи із наступного.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «Приватбанк» в позовній заяві зазначив, що із 01.03.2019 року впроваджені зміни до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості.
Немає підстав вважати, що сторони належним чином обумовили у письмовому вигляді нарахування відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, оскільки в Анкеті-заяві та у Паспорті споживчого кредиту, які були підписані ОСОБА_1 4 січня 2019 року, відсутня інформація щодо нарахування відсотків на прострочений кредит згідно вимог ст. 625 ЦК України. Також в матеріалах справи відсутній розрахунок кредитора на нарахування сум на підставі ст. 625 ЦК України.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення процентів, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк»  задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення із  ОСОБА_1  заборгованості по відсотках в розмірі 1710,55 грн. та заборгованості по штрафам в розмірі 1293,85 грн.  та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції, як законне і обґрунтоване, слід залишити без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про скасування рішення Черкаського райсуду Черкаської області від 10 серпня 2020 рокув частині, що стосується стягнення заборгованості за відсотками та штрафами в сумі 3004,40 грн., то судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції з урахуванням суми заборгованості за тілом кредиту, стягнутим судом першої інстанції -12 409,05 грн.,покладаються на відповідачку пропорційно задоволеним вимогам (89,76%), що у грошовому виразі складає 1886,75 грн.
Судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають пропорційно відшкодуванню із ОСОБА_1 в сумі 2830,13 грн. (1886,75 грн.*150%)

Керуючись ст.ст. 141, 258, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – скасувати в частині відмови у стягненні із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками та штрафам. 
Постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 30 вересня 2004 року) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_3 , МФО № 305299) заборгованість за відсотками сумі 1710,55 грн., та заборгованість по штрафам  у сумі 1293,85 грн., всього до стягнення підлягає сума 3004,40 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подання позивачем позовної заяви в сумі 1886,75 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги в сумі 2830,13 грн., всього в сумі 4716,88 грн. 
В іншій частині рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2020 року у зазначеній справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча          О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук
                                                                       
                                                                В.О. Єльцов