ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 жовтня 2020 року           справа №200/1377/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Компанієць І.Д., 
суддів Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., 
при секретареві судового засідання – Сухові М.Є.,
за участю представника відповідача – Сенникова А.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в справі № 200/1377/20-а (головуючий І інстанції Циганенко А.І., повний текст судового рішення складено та підписано 08 липня 2020 року в м. Слов`янськ) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування вимог,-

                                                     ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 16 січня 2020 року №Ф-192189-45 у сумі 4617,36 грн, від 11 лютого 2020 року №Ф-192189-45 на суму 6332,48 грн, від 17 березня 2020 року №Ф-192189-45 на суму 5293,43 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що є фізичною особою-підприємцем, яка здійснює свою діяльність на спрощеній системі оподаткування, та адвокатом. Єдиний соціальний внесок за 2018-2019 роки сплачений як фізичною особою-підприємцем, який здійснюю свою діяльність на спрощеній системі оподаткування. Додаткова реєстрація позивача в якості самозайнятої особи не потрібна, а доходи, отримані від адвокатської діяльності в період перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, звільняються від оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідач незаконно вимагає від позивача сплачувати єдиний соціальний внесок за одну і ту саму діяльність двічі. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано спірні вимоги податкового органу.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, ця фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності (підпункт 4 пункту 6.7 розділу VI «Порядку обліку платників податків і зборів», який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 09.11.2011  №1588 (далі - Порядок № 1588). Згідно зі статтями 4, 5 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську діяльність, та отримують дохід від цієї діяльності. Отже, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, незважаючи на наявність статусу фізичної особи-підприємця. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені і застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону №2464-VI).
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції. 
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, зазначає про наступне.
Фактичні обставини справи. 
ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець 13 липня 2000 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за № 2  271  017 0000 000480 (а.с. 9), є платником єдиного податку 2 групи за основним видом діяльності 69.10 Діяльність у сфері права (а.с. 8). 
Позивач перебуває на обліку як платник єдиного внеску з 01.08.2000 за номером 05-32-11-3138/05323 у Покровській ДПІ Покровсько-Добропільського управління Головного управління ДПС у Донецькій області (а.с. 135-137).
Окрім цього ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1587, виданим 24 грудня 2013 року (а.с. 7).
В період січень 2019 – січень 2020 років позивачем сплачений єдиний соціальний внесок (а.с. 12-16, 107-109).
16 січня 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-192189-45 про визначення станом на 31 грудня 2019 року заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску ОСОБА_1 в сумі 4617,36 грн (а.с. 9).
11 лютого 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-192189-45 про визначення станом на 31 січня 2020 року заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску ОСОБА_1 в сумі 6332,48 грн (а.с. 63).
17 березня 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-192189-45 про визначення станом на 29 лютого 2020 року заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску ОСОБА_1 в сумі 5293,43 грн (а.с. 64).
Вважаючи протиправними дії ГУ ДПС, які слугували підставою винесення вимог про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого порушеного права.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що оскільки позивач не перебуває на обліку платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітності як такий платник, відповідач безпідставно встановив позивачу як платнику єдиного внеску (фізичній особі-підприємцю) ознаку незалежної професійної діяльності та нарахував на цій підставі повторно позивачу єдиний внесок, а тому спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон №2464-VI)
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина 2 статті 2 Закону №2464-VI).
Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктами 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до частини 2 статті 5 Закону № 2464-VI узяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.
Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, здійснюється органом доходів і зборів із внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина 2 статті 5 Закону № 2464-VI).
Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття на облік/зняття з обліку платників єдиного внеску визначаються пунктом 2 розділу І «Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року №1162, в редакції наказу  Міністерства фінансів України №436 від 21.10.2019 (далі - Порядок №1162).
Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).
Взяття на облік […] фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр), як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим […] фізичним особам-підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон №755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку №1162).
Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону №755-IV, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою №1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою №12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).
Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку № 1162).
Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону №755-IV, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 1162).
Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини 3 статті 16 Закону №2464-VI).
Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац третій частини 1 статті 20 Закону №2464-VI).
Відомості про фізичних осіб підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абзац третій частини 2 статті 20 Закону №2464-VI).
Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з реєстру застрахованих осіб визначається «Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 року за №785/25562 (далі - Положенням № 10-1).
З метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення №10-1).
Облікова картка відкривається в разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом №2464-VI (пункт 2 розділу ІІІ Положення № 10-1).
За змістом пункт 2 розділу ІV Положення №10-1 до облікових карток реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.
Процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску до ДФС України, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів, визначає «Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435, у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15 травня 2018 року №511), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за №460/26905 (далі - Порядок № 435).
Пунктом 16 розділу ІV Порядку №435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску (додаток 5).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ( параграф 70).
За практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, параграф 43).
Згідно частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у […] адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
09 грудня 2019 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/6272/19-а, яке набрало законної сили 13 березня 2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець перебуває на обліку контролюючого органу як платник єдиного внеску, після отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 грудня 2003 року №1587 заяву за формою № 1-ЄСВ до контролюючого органу не подавала. З 02 квітня 2018 року Головне управління ДФС у Донецькій області самостійно встановило ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності.
Отже дії Головного управління ДПС у Донецькій області щодо самостійного встановлення позивачу як фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності до ІКП з КБК 71040000 не узгоджуються з нормами Порядку № 1162, якими визначено процедуру взяття на облік платників єдиного внеску (а.с. 107-110).
Посилання апелянта на Порядок №1162 як на обґрунтування правомірності дій контролюючого органу щодо самостійного встановлення позивачу ознаки незалежної професійної діяльності суд вважає недоречним, оскільки закріплене цим пунктом право контролюючого органу брати на облік як платника єдиного внеску особу, яка провадить незалежну професійну діяльність і не перебуває на такому обліку, може бути реалізоване виключно в разі подання цією особою відповідної заяви.
Системний аналіз норм Закону №2464-VI та Положення №10-1 свідчить про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи - підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом № 2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Викладені в апеляційній скарзі доводи податкового органу про те, що його дії узгоджуються з приписами пункту 16 розділу ІV Порядку №435 суду вважає недоречними, оскільки зазначені приписи, якими передбачений обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, з ознакою незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI. При цьому положення пункту 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізична особа - підприємець, з ознакою незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено. За наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платників єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом № 2464-VI не передбачено.
Таким чином, суд вважає, що хоча процедура щодо обліку платників єдиного внеску й була встановлена підзаконним нормативно-правовим актом, однак у частині визначення видів платників єдиного соціального внеску вона суперечить Закону №2464-VI, а тому немає підстав вважати, що дії відповідача, який використовує таку процедуру, узгоджуються з принципом належного врядування, оскільки надано перевагу приписам нормативно-правового акту, нижчому за ієрархією від указаного Закону.
На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим викладений в оскаржуваному судовому рішенні висновок щодо протиправності та наявності підстав для скасування сформованих ГУ ДПС у Донецькій області вимог про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 16 січня 2020 року №Ф-192189-45 у сумі 4617,36 грн, від 11 лютого 2020 року №Ф-192189-45 на суму 6332,48 грн, від 17 березня 2020 року №Ф-192189-45 на суму 5293,43 грн.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
На підставі пункту 6 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Апелянтом подано до суду заяву про повернення надміру сплаченого судового збору, розглянувши яку суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Частиною 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» пункт 3.2 за подання апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору встановлюється в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Враховуючи чинні на момент звернення з адміністративним позовом ставки судового збору, при зверненні до суду з апеляційною скаргою на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року судовий збір підлягав сплаті в розмірі 1261,20 грн (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня 20). 
Згідно з наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 2550 від 06.08.2020 Головне управління ДПС у Донецькій області сплатило судовий збір в розмірі 3783,60 грн. Тобто сума надміру сплаченого судового збору складає: 3783,60 грн – 1261,20 грн = 2522,40 грн (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні 40 копійок).
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення апелянту надміру сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в справі № 200/1377/20-а – залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в справі № 200/1377/20-а – залишити без змін. 
Повернути Головному управлінню ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ 43142826) судовий збір у розмірі 2522,40 грн (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні 40 копійок), сплачений до Державного бюджету України згідно з платіжним дорученням № 2550 від 06.08.2020, через відповідний орган Державної казначейської служби України.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 20 жовтня 2020 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.
Повне судове рішення складено 20 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                 А.В. Гайдар

                                                                                          Т.Г. Гаврищук