Справа № 308/14181/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        05 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        ГОТРИ Т.Ю., БИСАГИ Т.Ю.
при секретарі                                МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/14181/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про знесення самочинно зведеної добудови, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 8 липня 2020 року, головуючий суддя Бедьо В.І., -

встановив:

07.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до  ОСОБА_2 і  ОСОБА_3 мотивуючи таким.
Позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 . В серпні 2019 року відповідачі придбали квартиру АДРЕСА_2 у цьому будинку, а також набули у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,0158 га із кадастровим номером 2110100000:07:002:0094 біля будинку.
Не маючи дозвільної документації та не погоджуючи свої дії з власниками інших квартир у будинку та з власниками суміжних будинків відповідачі розпочали будівництво другого поверху над прибудовою до будинку, яка відповідно до правовстановлюючих документів є квартирою АДРЕСА_3 , чим фактично здійснили самочинне будівництво. Крім того, це будівництво незаконно провадиться в історичному ареалі міста Ужгорода без погодження з органом охорони культурної спадщини Закарпатської облдержадміністрації та Міністерства культури України. Відсутність у відповідачів дозвільної документації на будівництво та містобудівних умов і обмежень для такого підтверджується листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю від 27.11.2019 № 44/15.01-13 і листом Управління містобудування та архітектури від 27.11.2019 № Д-114/01-17.
За приписами ст. 376 ЦК України:
житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1);
якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4).
Зведенням другого поверху над прибудовою відповідачі порушують право позивача на інсоляцію, тобто, на належне попадання прямого сонячного світла до його квартири, що грубо порушує вимоги ДБН В.2.5-28:2018 «Природне і штучне освітлення», якими встановлені Нормовані показники освітлення основних приміщень житлових будинків.
Відповідно до Аналізу судової практики Верховного Суду України щодо застосування судами ст. 16 ЦК України, право на пред`явлення позову з використанням способу захисту, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, про знесення будівлі, спорудженої відповідачем із порушенням прав іншої особи, мають державні органи, у тому числі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, органи місцевого самоврядування (ст. 376 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»), а також особа, права якої порушено таким будівництвом (ст.ст. 391, 396 ЦК України).
Посилаючись на ці обставини, на передбачене законом право на судовий захист свого порушеного цивільного права, позивач ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідачів  ОСОБА_2 і  ОСОБА_3 знести самочинно збудований другий поверх над прибудовою за адресою: АДРЕСА_4 , розташованою на земельній ділянці кадастровий номер 2110100000:07:002:0094 площею 0,0158 га.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08.07.2020 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, оскільки порушення, яких припустилися відповідачі розпочавши реконструкцію належної їм будівлі, були усунені, а перешкоди у здійсненні позивачем права власності на квартиру, на які він посилався в обґрунтування позову, не були доведені у належний процесуальний спосіб, що виключає можливість застосування такого крайнього заходу як знесення будівлі.

Позивач  ОСОБА_1 оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.
Відповідачі здійснювали будівництво без отримання дозвільних документів для цього і станом на 10.12.2019 таке будівництво було завершене. Тому отримані після цього дозвільні документи на будівництво, подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, розроблення ескізної і проектної документації тощо не могли бути покладені в основу рішення суду про відмову в позові. Крім того, робочий проект на будівництво має ознаки підроблення, оскільки наведені в ньому окремі відомості не узгоджуються з датою складення проекту. Лист директора Департаменту культури від 18.06.2020 № 01-12/657 про погодження робочого проекту не міг слугувати доказом у справі, позаяк його поява в матеріалах справи незрозуміла.
Суд не взяв до уваги, що відповідачі здійснили будівництво за відсутності згоди всіх співвласників на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності.
Охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб. Позивач має такий інтерес, оскільки прагне користуватися матеріальним благом, тобто, належно освітленою квартирою, таке користування матеріальним благом має характер простого легітимного дозволу, позивачу не потрібно для цього брати дозвіл у третіх осіб. У даній ситуації йдеться про порушення охоронюваного законом інтересу позивача, в тому числі, на інсоляцію та на споглядання характерної забудови центральної частини Ужгорода, а також про порушення його прав як співвласника в багатоквартирному будинку.
Насамкінець, судом не була врахована правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, за змістом якої якщо нерухоме майно будується (збудоване) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Якщо таке будівництво порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню. Тобто, закон у такому випадку не передбачає правила про те, що знесенню майна повинно передувати зобов`язання особи здійснити його перебудову.
Тому єдино можливим заходом притягнення відповідачів до відповідальності за будівництво об`єкта без дозвільних документів є знесення самочинно зведеної будівлі, що в цьому випадку не є крайнім заходом.
Сторона просить рішення суду скасувати, позов – задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідачка ОСОБА_2 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, зокрема, що квартира АДРЕСА_3 розташована в окремій будівлі і знаходиться на власній, окремій земельній ділянці, тому права позивача чи інших осіб як співвласників житлового будинку не порушуються.
Саном на 10.12.2019 були завершені не будівельні роботи, а роботи по зміні геометричних розмірів майна (зміна висоти будівлі), тоді як із забороною ухвалою суду проводити будівельні роботи такі не проводяться, а всі дозвільні документи були відповідачами отримані. Зокрема, витримана й визначена документами висота будинку у 8 метрів.
У силу приписів частини 7 статті 376 ЦК України, знесення самочинного будівництва є саме крайнім засобом, якщо неможливо привести збудоване у відповідність до проекту та інших документів у сфері будівництва.
Підстави, з яких був пред`явлений позов, а саме, порушення права позивача на інсоляцію, жодним чином не були ним доведені.
Стосовно посилання на постанову Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, то така ґрунтується на фактичних обставинах, які є відмінними від тих, що мають місце в справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: відповідачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Дрюченка О.С., відповідача ОСОБА_3 , які апеляцію не визнали, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність позивача   ОСОБА_1 , який подав заяву про розгляд справи в його відсутність, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог та з наведених ним підстав, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційним судом не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами законодавства про захист права власності та будівництво в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів.

На підставі рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 23.04.1997 № 57 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право власності на житло, яким було засвідчено належність цим особам на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_5 (а.с. 160-161 т. 1).

Довідкою від 22.02.2013 № 592, виданою Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради ОСОБА_5 , зафіксовано, що «належним йому торгово-офісним приміщенням (перша черга) загальною площею 55,2 кв. м (Декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ЗК 14112052283 від 05.04.2012 р.) згідно діючого адресного плану м. Ужгорода та відповідно до рішення міськвиконкому від 20.02.2013 № 55 пункт 5 надана поштова адреса: АДРЕСА_6 » (а.с. 162 т. 1).

Водночас за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованими станом на 13.11.2019, позивачу ОСОБА_1 належить 1/5 частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_7 , право власності зареєстровано 05.07.2013 (а.с. 16-18 т. 1).

У силу презумпції достовірності офіційних даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 ч. 1 п. 1, ст. 3 ч.ч. 1, 2, ст. 4 ч. 1 п. 1, ст. 5 ч. 1, ст. 12 ч.ч. 1, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/5 ідеальну частку в об`єкті житлової нерухомості – квартирі АДРЕСА_1 .

За договорами купівлі-продажу, посвідченими 07.08.2019 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дністрян О.М., ОСОБА_3 і ОСОБА_2 купили:
за договором із реєстровим № 505 – у ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_3 у спільну часткову власність по 1/2 частці у праві власності кожен (а.с. 60-62 т. 1 та ін.);
за договором із реєстровим № 507 – у ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0158 га з кадастровим номером 2110100000:07:002:0094, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою:  АДРЕСА_4 , у спільну часткову власність по 1/2 частці у праві власності кожен (а.с. 64-66 т. 1 та ін.);
право власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на придбані об`єкти нерухомого майна зареєстроване 07.08.2019, земельна ділянка у Державному земельному кадастрі зареєстрована у складі земель житлової та громадської забудови із цільовим призначенням та видом використання «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» (а.с. 4-9, 69 т. 1 та ін.).

Після придбання у спільну часткову власність вищевказаних квартири та земельної ділянки відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розпочали реконструкцію квартири з надбудовою другого (мансардного) поверху. З цього приводу зазначали, що у зв`язку з аварійним станом даху було прийнято рішення про його заміну, а оскільки квартира розташована в окремій будівлі і на власній земельній ділянці, то відповідачі вирішили облаштувати житлову мансарду над нею (а.с. 100 т. 1 та ін.).

Реконструкція жилого будинку – перебудова жилого будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості жилих квартир, загальної та жилої площі тощо, пов`язана із зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників (ст. 1 абз. 9 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду»).

Реконструкція жилого будинку – комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог (Терміни, що використовуються у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держкомжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 (реєстрація в Мін`юсті України від 25.08.2005 за № 927/11207)).

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» (Закон № 3038-VI) встановлює правила, відповідно до яких, зокрема:
клас наслідків (відповідальності) будівель і споруд - це характеристика рівня можливої небезпеки для здоров`я і життя людей, які постійно або періодично перебуватимуть на об`єкті або які знаходитимуться зовні такого об`єкта, матеріальних збитків чи соціальних втрат, пов`язаних із припиненням експлуатації або з втратою цілісності об`єкта;
клас наслідків визначається відповідно до вимог будівельних норм, стандартів, нормативних документів і правил, затверджених згідно із законодавством; до об`єктів з незначним класом наслідків (відповідальності) належать об`єкти класу СС1;
під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю на об`єктах самочинного будівництва клас наслідків таких об`єктів визначається самостійно відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю або із залученням експертної організації чи експерта, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат (ст. 32 ч.ч. 1, 2, 5, 8);
замовник має право виконувати будівельні роботи після подання ним повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) … (ст. 34 ч. 1 п. 1);
виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом (ст. 34 ч. 7);
право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), … надається замовнику … після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт (ст. 36 ч. 1);
виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється; отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається (ст. 36 ч. 2).

У зв`язку з реконструкцією належної відповідачам квартири, що розпочалася, позивач звернувся із заявами до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Ужгородської міськради та до Управління містобудування та архітектури Ужгородської міськради, на які перший адресат листом від 27.11.2019 № 44/1501-13 повідомив, що дозвільні документи на реконструкцію квартири АДРЕСА_3 не зареєстровані в Єдиному реєстрі дозвільних процедур, а будівельні роботи повинні проводитись за погодженням з органами охорони культурної спадщини (а.с. 19 т. 1), другий адресат листом від 27.11.2019 № Д-114/01-17 повідомив, що містобудівні умови та обмеження за вказаною адресою не видавалися (а.с. 20 т. 1).

Крім цього, на заяву позивача від 22.11.2019 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Ужгородської міськради листом від 11.12.2019 № Д-113/15.01-14 відповіло, що будівельні роботи з надбудови мансардного поверху за відповідною адресою проводяться самовільно, без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та з порушенням п. 7.10.3.1 ДБН В.1.1-12:2014 «Будівництво у сейсмічних районах України» (а.с. 29-30 т. 1).

10.12.2019 Департамент культури Закарпатської облдержадміністрації вчинив ОСОБА_3 і ОСОБА_2 припис № 9 за порушення вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» та пов`язаних актів законодавства щодо здійснення будівельних робіт в межах пам`ятки містобудування місцевого значення без дозволу органу охорони культурної спадщини (Департаменту культури Закарпатської ОДА), виданого на підставі погодженої ним науково-проектної документації, зажадавши негайно припинити будівельні роботи по АДРЕСА_4 , погодити відповідну науково-проектну документацію та отримати від органів охорони культурної спадщини дозволи на здійснення робіт (а.с. 31-32 т. 1).

10.12.2019 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Ужгородської міськради вчинило ОСОБА_3 припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, в якому зазначено, зокрема, що:
об`єкт будівництва «Реконструкція квартири з надбудовою по АДРЕСА_4 з виділенням в окреме будинковолодіння» по АДРЕСА_4 входить в перелік об`єктів щойно виявлених об`єктів культурної спадщини № 136 – «Житловий будинок, кін. ХІХ ст., АДРЕСА_8 »;
на об`єкті самовільно проведені будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_2 шляхом надбудови мансардного поверху;
виявлені порушення п. 7.10.3.1 ДБН В.1.1-12:2014 «Будівництво у сейсмічних районах України»;
роботи проводяться без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), що передбачено ст.ст. 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»;
з метою усунення виявлених порушень орган контролю зажадав: привести до 10.02.2020 дозвільні документи у відповідність до вимог чинного законодавства; привести до 10.01.2020 будівництво об`єкта у відповідність до вимог п. 7.10.3.1 ДБН В.1.1-12:2014 «Будівництво у сейсмічних районах України» (а.с. 73-75 т. 1).

Постановою від 13.12.2019 № 127 начальник Управління державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Ужгородської міськради Зотова О.С. притягла ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром у 8500,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 96 ч. 5 КУпАП (а.с. 76-79 т. 1). ОСОБА_3 сплатив штраф 26.12.2019 (а.с. 80 т. 1).

Таким чином, відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розпочали будівельні роботи з реконструкції належної їм квартири без дотримання вимог, встановлених Законом № 3038-VI щодо порядку здійснення такої діяльності (зокрема, ст. 26 ч.ч. 2, 4, ч. 5 п.п. 2, 3, ст. 34 ч. 1 п. 1, ст. 36 ч. 1). Порушення вимог будівельного законодавства відповідним чином зафіксовані і відповідачами не заперечуються. У подальшому відповідачі вжили заходів із метою приведення будівництва у відповідність до вимог законодавства та виконання приписів.

З висновку, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 06.11.2019 за № 01/06/11/19, щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна в натурі (а.с. 83 т. 1), з інформаційної довідки, складеної КП Ужгородської міської ради «Архітектурно-планувальне бюро» 02.03.2020 за № 1296 (а.с. 84 т. 1), з Ескізу намірів забудови «Реконструкція квартири з надбудовою по АДРЕСА_4 з виділенням в окреме будинковолодіння», складеного архітектором ОСОБА_11 (а.с. 85-88 т. 1), з даних про земельну ділянку (а.с. 132-134 т. 1) та з інших матеріалів справи випливає, що квартира АДРЕСА_2 знаходиться в окремій будівлі літ. «Б», розташованій на окремій, належній відповідачам земельній ділянці, має окремий вхід, може експлуатуватися незалежно від іншої частини будівлі і за технічними показниками її можливо виділити в окреме будинковолодіння з наданням такому адреси « АДРЕСА_8 ».

Листом від 11.02.2020 № 01-12/196 Департамент культури Закарпатської ОДА повідомив ОСОБА_2 про те, що за результатом розгляду наданих документів щодо погодження проекту будівельних робіт як таких, що можуть позначитися на стані пам`яток місцевого значення, їх територій і зон охорони, ескіз намірів забудови «Реконструкція квартири з надбудовою по АДРЕСА_4 з виділенням в окреме будинковолодіння» був підтриманий 06.02.2020 на засіданні Консультативної ради з питань охорони культурної спадщини при Закарпатській облдержадміністрації, було рекомендовано на основі ескізу розробити робочий проект та погодити його в органах охорони культурної спадщини (а.с. 81-82 т. 1).

Наказом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міськради від 02.03.2020 № 60-М були затверджені за № 36/03-04/20 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція квартири № НОМЕР_1 з надбудовою поверху та виведенням в окреме будинковолодіння» за адресою: АДРЕСА_8 , присвоєною наказом цього Управління від 02.03.2020 № 58-А (а.с. 70-72 т. 1). В містобудівних умовах і обмеженнях вказано, серед іншого, на відповідність забудови земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні та визначено граничнодопустиму висотність будинку у 8,0 м від найнижчої планувальної відмітки землі до гребеня даху.

Факт присвоєння наказом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міськради від 02.03.2020 № 58-А об`єкту реконструкції, що виводиться в окреме будинковолодіння, по АДРЕСА_4 , поштової адреси: АДРЕСА_8 підтверджується також довідкою, виданою ОСОБА_3 і ОСОБА_2 цим Управлінням 02.03.2020 за № 51/04-03/20 (а.с. 135 т. 1).

Робочим проектом «Реконструкція квартири АДРЕСА_3 », розробленим інженером-проектувальником ОСОБА_12 з урахуванням містобудівних умов та обмежень для проектування цього об`єкта (а.с. 9-73 т. 2), гранична висота будівлі передбачена у 8,0 м (а.с. 37, 49, 54 т. 2 та ін.).

З урахуванням отримання містобудівних умов і обмежень щодо проведення реконструкції квартири, визначення поштової адреси об`єкта будівництва як АДРЕСА_8 , виготовлення робочого проекту реконструкції об`єкта будівництва, отримання інших документів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 подали Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), яке було зареєстроване 05.05.2020 за № ЗК 061201260082, місце розташування об`єкта будівництва (поштова/будівельна адреса) в повідомленні вказано як АДРЕСА_8 (а.с. 2-8, 119-120 т. 2). Гранична висота будівлі після реконструкції в повідомленні про початок виконання будівельних робіт зазначена у 8,0 м.

У справі міститься лист Департаменту культури Закарпатської ОДА від 18.06.2020 № 01-12/657 на ім`я ОСОБА_2 , яким за її заявою від 07.05.2020 посилаючись на лист Департаменту від 11.02.2020 № 01-12/196 щодо підтримання 06.02.2020 ескізу намірів забудови «Реконструкція квартири з надбудовою по АДРЕСА_4 з виділенням в окреме будинковолодіння» повідомлено про погодження Робочого проекту «Реконструкція квартири АДРЕСА_2 з надбудовою поверху та виведенням в окреме будинковолодіння за адресою АДРЕСА_8 », оскільки такий розроблений на основі згаданого ескізу намірів та враховує зауваження Консультативної ради з питань охорони культурної спадщини при Закарпатській облдержадміністрації (а.с. 74-75 т. 2). У листі серед іншого зазначено, що будинок АДРЕСА_8 , до якого входить об`єкт реконструкції – квартира АДРЕСА_2 , є щойно виявленим об`єктом культурної спадщини – «Житловий будинок, кін. ХІХ ст.», а сам об`єкт реконструкції був збудований пізніше і є відділеним від основної будівлі внутрішнім подвір`ям.

Лист від 18.06.2020 № 01-12/657 був поданий до суду першої інстанції при заяві представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Дрюченка О.С. від 29.05.2020 (а.с. 1 т. 2) разом із повідомленням про початок будівельних робіт, робочим проектом реконструкції та підшитий до цього проекту. Факт подання одночасно цих документів представник ОСОБА_13 підтвердив у засіданні апеляційного суду.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 5, 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-81 ЦПК України:
правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав;
кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують право на пред`явлення вимог (право на позов), обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях;
здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб.

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом або договором, а також за відповідних умов з вимогами, задоволення яких виходячи з обставин справи може забезпечити ефективний захист права (інтересу), при цьому, такий визначений судом інший ефективний спосіб захисту права не повинен суперечити закону.

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Статтею 376 ЦК України передбачено, зокрема, що:
житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1);
особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2);
якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4);
у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову;
якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво (ч. 7).

У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису; у разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням (ст. 38 ч. 1 Закону № 3038-VI).

Пред`явивши позов на захист свого порушеного цивільного права чи законного цивільного інтересу особа повинна належним чином навести підстави такого позову, сформулювати відповідну їм вимогу (вимоги), довести наявність у неї відповідного права (інтересу) та факт їх порушення відповідачем (відповідачами) у конкретний спосіб.

Позивач ОСОБА_1 поставив питання про зобов`язання відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 знести самочинно збудований другий поверх над прибудовою за адресою: АДРЕСА_4 , розташованою на земельній ділянці кадастровий номер 2110100000:07:002:0094 площею 0,0158 га, з тих підстав, що самочинно здійсненою надбудовою порушується його право як співвласника квартири АДРЕСА_1 на інсоляцію (на належне попадання прямого сонячного світла до його квартири). Крім того, вказував, що відповідачі розпочали будівництво не погоджуючи свої дії з власниками інших квартир у будинку та з власниками суміжних будинків, а також без належних підстав здійснюють будівництво в історичному ареалі міста Ужгорода без погоджувальних і дозвільних документів. Інші фактичні підстави позову його ініціатором не наводилися.

За змістом положень ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 382, 386, 391 ЦК України, право власності підлягає захисту, власник квартири вправі вимагати захисту його порушеного законного права та/або інтересу, хоча б такі порушення і не були пов`язані із позбавленням володіння майном, управі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивач, вважаючи свої законні цивільні права та/або інтереси порушеними самочинним будівництвом, управі був звернутися до суду з позовом по усунення таких порушень, у тому числі, шляхом знесення самочинного будівництва, з підстав, які виникають із положень ст. 391 ЦК України, тобто, з позовом про усунення у відповідний порушенню права (інтересу) спосіб перешкод у здійсненні позивачем права власності на свою квартиру.

Право ж пред`явлення позову про знесення самочинного будівництва з підстав, які пов`язуються з порушенням власне порядку здійснення будівництва (недотримання процедур, відсутність дозволу на початок будівництва, погоджень, проекту, істотні відхилення від проекту, порушення будівельних норм і правил, будівництво на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, тощо), зокрема, з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, належить уповноваженим органам державної влади та місцевого самоврядування.

Тому порушення відповідних процедур щодо будівництва позивач міг наводити в заяві не самі по собі, а лише у прямому зв`язку з підставою позову, яка безпосередньо визначалася ним як вчинене відповідачами порушення його цивільного права на належне користування квартирою, а саме – права на її належне природне освітлення.

Відтак, доводи позивача про те, що відповідачі розпочали реконструкцію своєї квартири без виконання належних дозвільних процедур вірні як такі та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Водночас спричинення такими діями відповідачів порушення права позивача на належну інсоляцію його квартири не було доведене позивачем, тоді як питання доказування відповідних обставин є визначальним при вирішенні пред`явленої на захист порушеного цивільного права (інтересу) вимоги.

З позицією позивача про те, що саме по собі порушення права на інсоляцію не потребує доказування, позаяк незаконним будівництвом порушується охоронюваний законом інтерес позивача, який прагне користуватися матеріальним благом – належно освітленою квартирою, а таке користування має характер простого легітимного дозволу (а.с. 152-153 т. 1, а.с. 116 т. 2), погодитись не можна. Наявність у позивача цивільного інтересу, який полягає в прагненні користуватися квартирою у повній відповідності до її призначення, не потребує доказування, однак, такий цивільний інтерес не може підмінювати собою конкретні обставини, якими позивач обґрунтовує фактичне порушення відповідачами його законного цивільного інтересу, та необхідності їх доказування.

Освітленість квартири сонячним світлом є одним із істотних елементів щодо технічних вимог до житлового приміщення, його експлуатації за призначенням, має певні параметри, регулюється державними будівельними нормами і правилами, складовою яких є відповідні параметри, тощо. Власне, обґрунтовуючи свою вимогу, позивач як підставу для висновку про порушення його прав щодо належного природного освітлення квартири зазначив Державні будівельні норми В.2.5-28:2018 «Природне і штучне освітлення», якими встановлені Нормовані показники освітлення основних приміщень житлових будинків, що за твердженням позивача грубо порушені самочинним будівництвом. При цьому, позивач не вказав на конкретне порушення, не навів відповідних показників, параметрів щодо освітлення квартири, впливу самочинного будівництва на таке і т.ін., тоді як ДБН В.2.5-28:2018, до прикладу, при визначенні відповідних параметрів містять положення та враховують поняття про: геометричний коефіцієнт природної освітленості та порядок його розрахунку (п. 3.20); нерівномірність природного освітлення (п. 3.28); природне освітлення (освітлення приміщень світлом неба (прямим або відбитим), яке проходить крізь світлові прорізи в зовнішніх огороджувальних конструкціях (п. 3.41); природне освітлення бокове, верхнє, комбіноване (п.п. 3.42-3.44), а також містять розділ 6 (п.п. 6.1.-6.19) «Природне освітлення». Нормовані показники освітлення приміщень житлових будинків (додаток «Ж» ДБН В.2.5-28:2018) містять різні показники щодо природного освітлення різних приміщень: житлових кімнат, кухень, дитячих кімнат, кабінетів, допоміжних приміщень, сходів і т.д., ці показники мають мінімальні та середні значення, крім того, передбачені й показники суміщеного освітлення.

Відповідність об`єкта державним будівельним нормам і правилам, порушення цих норм і правил, зміна конкретних параметрів об`єкта під впливом певних факторів і подібні обставини є предметом доказування у відповідному спорі, доказування таких обставин потребує спеціальних знань у сфері науки, техніки, будівництва, тому доказом, який відповідає вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, є висновок експерта (ст. 77 ч. 2, ст. 102 ч.ч. 1, 2, ст. 103 ч. 1 п. 1 ЦПК України).

Діючи в процесі, реалізуючи процесуальні права та виконуючи обов`язок доказування вільно, на власний розсуд, позивач, який є адвокатом (а.с. 200 т. 1 та ін.), не заявляв клопотання про призначення відповідної судової експертизи та не заперечував проти розгляду справи в його відсутність, на підставі наявних доказів і матеріалів.

Отже, позивач не довів у належний процесуальний спосіб основної, безпосередньо пов`язаної з його цивільними правами та інтересами підстави позову і ґрунтувався на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Порушення охоронюваного законом інтересу позивача на споглядання характерної забудови центральної частини Ужгорода не було підставою позову і вже лиш через це не може братися до уваги під час апеляційної перевірки рішення суду, крім того, щодо такого порушення відсутні будь-яке фактичне обґрунтування та докази.

Стосовно інших обставин, на які в обґрунтування своєї правової позиції в справі посилався позивач, колегія суддів зауважує таке.

Як установлено в справі, об`єкт будівництва, який на момент початку реконструкції мав адресу: АДРЕСА_4 , розташований на окремій земельній ділянці, що належить відповідачам, та є окремою від будинку АДРЕСА_8 будівлею. Під час апеляційного розгляду справи сторона відповідачів підтвердила, що будівля відповідачів розташована окремо від будинку, в якому знаходиться квартира позивача і ці об`єкти не мали спільного горища.

Станом на 02.03.2020 № 58-А об`єкту реконструкції, що виводиться в окреме будинковолодіння, по АДРЕСА_4 , була присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_8 . Тобто, цей об`єкт за своїми фактичними параметрами є окремим від будинку АДРЕСА_8 , іншим будинком АДРЕСА_8 , розташованим на земельній ділянці, належній лише відповідачам, позивач не є співвласником цього об`єкта. Реконструкція квартири АДРЕСА_3 проводилася саме з наступним створенням нового будинковолодіння. Ці обставини на час розгляду справи судом першої інстанції були сторонам достеменно відомі, присвоєння новоутвореному окремому будинковолодінню нової адреси не оспорювалося.

Кожна особа діє в цивільних і процесуальних відносинах на захист своїх прав та інтересів, якщо вважає їх порушеними, самостійно, незалежно від інших осіб. У справі немає доказів ані про порушення діями відповідачів цивільних прав та інтересів співвласників будинку АДРЕСА_8 (включно з позивачем ОСОБА_1 ), ані таких прав та інтересів співвласників суміжних будинків, як немає й доказів уповноваження будь-ким із таких осіб ОСОБА_1 на дії в їхніх інтересах, на захист їхніх прав тощо (ст.ст. 25, 30, 237, 244 ЦК України, ст.ст. 4, 46, 47, 58, 62 ЦПК України).

Міркування позивача про завершення станом на 10.12.2019 будівництва (реконструкції квартири АДРЕСА_3 ), ґрунтуючись на начебто визнанні цього факту відповідачами, необґрунтовані та не відповідають дійсній позиції відповідачів і обставинам справи. У заяві від 13.03.2020 про скасування заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 04.02.2020 у вигляді заборони здійснювати будівельні роботи на об`єкті реконструкції, відповідачка ОСОБА_2 вказувала, що станом на 10.12.2019 на об`єкті були завершені будівельні роботи, що стосуються змін геометричних розмірів об`єкта, а саме, був влаштований антисейсмічний пояс, по якому були влаштовані десять рядів нової кладки та влаштовані конструкції даху, що було встановлено під час перевірки, яка проводилася спеціалістами Управління державного архітектурно-будівельного контролю (а.с. 55-59 т. 1). Аналогічно ці обставини відображені і у відзиві відповідачки ОСОБА_2 від 06.04.2020 на позов (а.с. 99-105 т. 1).

Тобто, про завершення робіт із реконструкції об`єкта станом на 10.12.2019 не йдеться і такий факт не доведений, а наводячи твердження лише про те, що на цю дату були закінчені будівельні роботи, позивач одночасно не відображає встановлених обставин щодо дійсного характеру і обсягу цих робіт та всупереч таким обставинам стверджує, що «будівництво … фактично … вже завершено», «предметом позову є знесення самочинного будівництва, яке, за словами Відповідача-1, було завершено 10.12.2019», «станом на 10.12.2019 будівельні роботи були завершені, про що Відповідач неодноразово зазначає у відзиві та заяві …» (а.с. 151, 196 т. 1, а.с. 81, 113, 114 т. 2).

Не довівши порушення свого цивільного права та/або законного цивільного інтересу внаслідок здійснення відповідачами робіт із реконструкції належної їм квартири, розташованої в окремій будівлі та на окремій належній відповідачам земельній ділянці, позивач не мав належних підстав для обґрунтування своєї позиції в справі доводами щодо неправомірності, на його думку, оформлення проектної та дозвільної документації на згадану реконструкцію, порушень при її виготовленні, неправомірності її використання. Поза тим, не є обґрунтованим і пов`язування неправомірності виготовлення та використання зазначеної документації з 10.12.2019 як із датою, яку позивач необґрунтовано вважає датою завершення будівництва об`єкта.

Відповідна проектна та дозвільна документація є чинною, уповноважені органи державної влади та місцевого самоврядування після усунення відповідних порушень не ставили питання про незаконність реконструкції квартири відповідачами, здійснювану реконструкцію самочинним будівництвом не кваліфікували, вимог про знесення самочинного будівництва не пред`являли. Порушення виготовленням і використанням відповідної дозвільної та проектної документації цивільних прав та інтересів позивача не встановлено і не доведено, в тому числі, не встановлено порушення вимог цієї документації щодо граничної висоти об`єкта будівництва, не встановлено і не доведено негативного впливу реалізацією цієї документації на законні права та інтереси позивача щодо володіння та користування зареєстрованою за ним квартирою АДРЕСА_1 .

Беручи до уваги встановлені в справі обставини, не може бути враховане посилання позивача на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, оскільки в порядку адміністративного судочинства вирішувалася справа за істотно інших, аніж у справі, що розглядається, фактичних обставин: позов про знесення самочинного будівництва був у межах реалізації відповідних повноважень пред`явлений органом місцевого самоврядування до фізичної особи, яка здійснила самочинне будівництво гаража на земельній ділянці, яка не відводилася забудовнику, з порушенням цільового призначення земельної ділянки, без направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт і без належного проекту на будівництво; припис про усунення порушень відповідачем не був виконаний, права на земельну ділянку ним не були оформлені, відповідна дозвільна та проектна документація не була виготовлена.

Саме за таких обставин знесення об`єкта самочинного будівництва, з урахуванням положень ст. 376 ч.ч. 1, 2, 3 ЦК України, не ставиться в залежність від можливості його перебудови, а з урахуванням положень ст. 376 ч. 4 ЦК України щодо позиції власника земельної ділянки та дотримання прав інших осіб знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести перебудову.

Виходячи з наведеного, позивач не довів факту порушення відповідачами його цивільних прав та/або законних цивільних інтересів, наявності підстав для задоволення позову, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у ньому, чого доводи апеляції не спростовують.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 8 липня 2020 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 15 жовтня 2020 року.

Судді