Справа № 464/794/20                                Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В. 
Провадження № 22-ц/811/1472/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 30

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       27 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Цяцяка Р.П.
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2020 року у складі судді Донченка Ю.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,-
встановила:
У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.
Ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 05.03.2020 матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним передано за належною підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова.
Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій він просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – повернуто заявнику.
Роз`яснено заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , з порушеннями, які зазначена в ухвалі, не погоджується. 
В апеляційній скарзі зазначає, що суд не взяв до уваги те, що квартира АДРЕСА_2 була перепродана ОСОБА_3 громадянці ОСОБА_2 , що на думку апелянта було створено штучно, крім цього, до таких же дій може вдатися і остання.
Покликається на те, що подав заяву про зміну предмета позову, без порушення строків на її подання.
Також зазначає, що склад та вартість майна зазначено в позовній заяві, при цьому позов забезпечується накладенням арешту на майно та грошові кошти, що  належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2020 року та постановити нову ухвалу про забезпечення позову згідно заявлених вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд виходив з того, що подана заява про забезпечення позову не містить предмету позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; складу та вартості майна, що в силу п. п. 3, 6, 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України є підставою для повернення заяви про забезпечення позову.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке. 
Згідно із ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Крім цього, ч. 5 ст. 151 ЦПК України, передбачено, що до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.
Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (ч. 9 ст. 153 ЦПК України).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. 
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В свою чергу, відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.
Як вбачається з матеріалів справи та заяви про забезпечення позову, яка подана позивачем ОСОБА_1 26.03.2020, така містить обґрунтування, яке на думку заявника, є підставами для забезпечення позову, оскільки квартира АДРЕСА_2 була штучно перепродана  ОСОБА_3  громадянці ОСОБА_2 , при цьому остання може вдатися до аналогічних дій. 
В матеріалах справи відсутні інші, подані ним раніше заяви про забезпечення позову.
Статтею 151 ЦПК України встановлено зміст і форму заяви про забезпечення позову. 
Так, цією статтею передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, серед іншого, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з місцевим судом про те, що в порушення вимог статті 151 ЦПК України в заяві відсутнє обґрунтування заявленого заходу забезпечення позову та його доцільності, враховуючи предмет позовних вимог. 
Крім цього, не може залишитися поза увагою суду те, що у прохальній частині заяви та у її мотивах позивач ОСОБА_1 зазначаючи про спірні договори купівлі продажу квартири від 01.09.2017 та від 11.10.2019 використовує умовні позначення сторін такого за допомогою « АДРЕСА_3 ».
Не зазначено також ОСОБА_1 і пропозиції чи його відношення до зустрічного забезпечення, при цьому, колегія суддів враховує те, що обов`язок суду застосувати зустрічне забезпечення передбачений лише у випадках, встановлених у ч. 3 ст. 154 ЦПК України.
Разом з цим, відсутність пропозиції щодо зустрічного забезпечення суперечить вимогам ст. 151 ЦПК України.
Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_1 не дотримано вимог щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову, оскільки така не відповідає вимогам частин 2-6 ст. 151 ЦПК України, тому відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд правильно повернув заяву позивачу.
При цьому, колегія суддів виходить з того, що повернення заяви не перешкоджає ОСОБА_1 звернутись до суду повторно.
Доводи апеляційної скарги щодо вчасної зміни предмету позову, визначення вартості та складу майна, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі не є предметом доказування у даній справі, з врахуванням предмету оскарження (ухвали про повернення заяви про забезпечення позову).
Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 27 жовтня 2020 року.
Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:         С.М. Бойко

        Р.П. Цяцяк