13.10.20
22-ц/812/1731/20
Провадження №22-ц/812/1731/20 

П О С Т А Н О В А 
Ім енем України

13 жовтня 2020 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №485/126/20 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на заочне рішення, яке постановив Снігурівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Квєтка Іванни Анатоліївни у приміщенні цього суду 14 квітня 2020 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2020 р. Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі – АТ «Державний ощадний банк України», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 12 лютого 2018 р. між Банком та ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання № 612784 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. Крім того, 05 квітня 2018 р. сторони підписали заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій відповідач просив Банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його картковий рахунок. В свою чергу, Банк встановив відповідачу кредитний ліміт у сумі – 40000 грн. зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 35 % річних строком кредитування на 60 місяців. Позивач належним чином виконав всі умови договору, надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі. Проте, відповідач своїх обов`язків за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 22 листопада 2019 р. становить 62055 грн. 79 коп., з яких: сума заборгованості за основним боргом – 37727 грн. 82 коп.; сума заборгованості за процентами – 14148 грн. 44 коп.; комісія - 26 грн.; пеня – 8389 грн. 53 коп.; 3% річних від прострочених сум заборгованості – 797 грн. 99 коп.; втрати від інфляції – 966 грн. 01 коп.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість за кредитом в повному обсязі, а також судовий збір у розмірі 1921 грн. 
Учасники процесу у судове засідання не з`явилися.
Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2020 р. позовні вимоги Банку задоволені в повному обсязі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» кредитну заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування від 05 квітня 2018 р. в сумі 62055 грн. 79 коп., з яких: сума заборгованості за основним боргом – 37727 грн. 82 коп.; сума заборгованості за процентами – 14148 грн. 44 коп.; комісія - 26 грн.; пеня – 8389 грн. 53 коп.; 3% річних від прострочених сум заборгованості – 797 грн. 99 коп.; втрати від інфляції – 966 грн. 01 коп., та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн. та 181 судового збору в дохід держави.
       Рішення суду мотивовано тим, що в порушення умов кредитного договору, укладеного сторонами, відповідач як позичальник свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим, станом на 22 листопада 2019 року за наданим позивачем розрахунком виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 62055,79грн., з яких: 37727,82грн. - сума заборгованості за основним боргом, 14148,44грн. - сума заборгованості за процентами, 26,00 грн. - комісія, 8389,53 грн. - пеня, 797,99 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості, 966,01 грн. - втрати від інфляції. Тому суд вважав, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у заявленому розмірі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин та доказів, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього суму заборгованості за основним боргом у розмірі 37727 грн. 82 коп., в решті позовних вимог - відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд, ухвалюючи по справі заочне рішення виходив з того, що відповідач в судове засідання не з`явився, але був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання шляхом вручення повістки, направленої рекомендованим листом 18 лютого 2020 року. Однак такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки з 09 жовтня 2019 року відповідач перебуває за межами України, працює у Республіці Польща, а тому він не був повідомлений         про розгляд справи судом, не міг отримати жодних матеріалів справи та не мав можливості реалізувати своє право на подачу відзиву. Також судом залишено поза увагою розбіжності між позовними вимогами та матеріалами, які додавались до позовної заяви. Так, згідно позовної заяви процентна ставка за кредитом є фіксованою і становить 35% згідно із пунктами 3.6 та 3.6.1 заяви позичальника від 05 квітня 2018 року та умов ДКБО. Однак у розрахунку заборгованості за кредитом станом на 22 листопада 2019 року зазначено, що розмір процентної ставки змінювався і становив з 06 квітня 2018 року 34%, з 26 липня 2018 року – 35%, з 26 вересня 2018 року – 36%, з 26 травня 2019 року – 35% , з 26 липня 2019 року – 34%, з 29 вересня 2019 року – 33%, з 27 жовтня 209 року – 31 %. Жодного обґрунтування таким змінам процентної ставки та повідомлення про них відповідача позивачем надано не було. Відповідач не був ознайомлений з договором комплексного банківського обслуговування, що містить всі умови. У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У паспорті споживача відсутні конкретні суми та правила нарахування комісії, втрат від інфляції та 3% річних від прострочених сум заборгованості. За такого ОСОБА_1 вважає, що нараховані суми заборгованості за кредитом, суми штрафів, пені, комісії, 3% річних втрат від інфляції не є обґрунтованими.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Державний ощадний банк України» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін.
       Відзив мотивований тим, що твердження відповідача про неотримання ним судових повідомлень спростовуються наявними у справі доказами про вручення судових викликів та процесуальних документів відповідно до положень частини 3 статті 130 ЦПК України. Зазначені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі процентні ставки не є процентними ставками за користування кредитними коштами, а є подвійними обліковими ставками Національного банку України у певні періоди, наведеними у розрахунку заборгованості для обчислення пені за прострочення зобов`язань по кредитному договору. Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення сум, нарахованих в якості відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки кредитним договором така відповідальність не передбачена, спростовуються наявними у справі письмовими доказами, а саме – Розділом 6 Паспорту споживчого кредиту, в якому визначений розмір і підстави стягнення пені. Щодо нарахування 3% річних від простроченої суми, то такий розмір процентів у разі прострочення виконання грошового зобов`язання передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України, а тому такі вимоги є правомірними. 

       Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.
       Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами  ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону в повному обсязі не відповідає.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).
Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 12 лютого 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання № 612784 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до умов якої Банк відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та видав платіжну картку типу Mastercard Debit Standart «Моя картка» (а.с.26).
Пунктом 5.1 сторони погодили, що ця заява про приєднання є невід`ємною частиною договору, підписанням цієї заяви про приєднання клієнт підтверджує, що між ним та Банком досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в т.ч. договору банківського рахунку та кредитного договору, та достовірність даних, в т.ч. персональних, вказаних в цій заяві про приєднання.
05 квітня 2018 року між Банком та ОСОБА_1 було підписано заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту): бажаний розмір кредиту - 40000,00грн., максимальний розмір кредиту - 250000 грн., строк кредитування - на 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк (п. 3.3 заяви). Банк відкрив позичальнику особовий рахунок №  НОМЕР_2 та встановив кредитну лінію у розмірі 40000 грн. (а.с.28-29).
Підписанням цієї заяви відповідач погодився на встановлення (збільшення) Банком кредиту в межах параметрів кредитування, вказаних в п.3.3 цієї заяви. Згода клієнта надається відповідно до умов п.6 Розділу ХХІІ договору, а саме - шляхом погодження запропонованих банком умов кредитування в межах максимального (загального) розміру кредиту в телефонному режимі. В разі нездійснення Банком збільшення розміру кредиту, клієнт продовжує користуватися кредитом у розмірі встановленому банком згідно Заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії від 13 лютого 2018 року за № 612819 протягом строку дії платіжної кратки (п.3.4 заяви).
Відповідно до п.3.6.1 та п.3.6.2 заяви, процентна ставка за кредитом складає 35% річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду, та 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов Договору. Комісійна винагорода встановлюється згідно з Тарифами банку. 
Пунктом 3.7 заяви визначено, що клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі мінімального платежу, розмір якого встановлений договором, та розраховується від фактично отриманої клієнтом суми кредиту (сплата якої не прострочена), визначеної за звітний (білінговий) період на дату сплати мінімального платежу, в порядку та на умовах, передбачених договором.
Відповідно до підпункту 3 пункту 3.11 заяви, відповідач підтвердив, що Банк надав йому як споживачу, а він ознайомився з загальною вартістю кредиту, реальною річною процентною ставкою та загальними витратами по кредиту, які викладені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту у додатку до цієї заяви з урахуванням наступних припущень.
Разом з підписанням заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) ОСОБА_1 також 05 квітня 2018 року підписав Паспорт споживчого кредиту (Кредитної лінії по БПК), де в Розділі 6 «Додаткова інформація паспорту споживчого кредиту» зазначено, що розмір пені становить подвійну облікову ставку Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення - за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування кредитом, та/або сплати суми комісійної винагороди, але не більше 15% від суми простроченого платежу. Сукупна сума пені, нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором про споживчий кредит (а.с.29, на звороті - 30).
19 липня 2019 року постановою правління Банку Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» перейменовано на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Підписавши заяву про приєднання № 612784 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 12 лютого 2018 року, заяву про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 05 квітня 2018 року, Паспорт споживчого кредиту (Кредитної лінії по БПК), пройшовши ідентифікацію клієнта, відповідач  ОСОБА_1 уклав з позивачем договір банківського обслуговування, в межах умов якого 05 квітня 2018 року уклав також кредитний договір у вигляді встановленої кредитної лінії у розмірі 40000 грн.
Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання кількох документів), і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо усіх істотних умов, притаманних даному виду договору, зокрема – розміру отриманих кредитних коштів, строку надання кредиту, розміру та порядку оплати за користування кредитом (процентів), порядку повернення кредиту та сплати інших платежів, підстави та обсяг відповідальності за порушення умов договору.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
 Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049).
В силу частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Банк виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії. 
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 6-9), виписки по картковому рахунку (а.с. 10-15), відповідач використовував кредитні кошти та частково проводив виплати обов`язкових за умовами договору платежів. 
       Звертаючись з позовом, Банк наполягав на тому, що у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 22 листопада 2019 року складає 62055,79грн., з яких: 37727,82грн. - сума заборгованості за основним боргом, 14148,44грн. - сума заборгованості за процентами, 26,00 грн. - комісія, 8389,53 грн. - пеня, 797,99 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості, 966,01 грн. - втрати від інфляції (а.с.6-9).
Про неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань перед позивачем також свідчить виписка по картковому рахунку позичальника за період з 06 квітня 2018 року по 22 листопада 2019 року із зазначенням дат отримання кредитних коштів та їх часткового повернення (а.с.10-15).
Суд, вирішуючи спір, вважав доведеним укладання сторонами кредитного договору, порушення відповідачем його умов щодо повернення визначених договором коштів та зазначений позивачем розмір заборгованості в повному обсязі.
Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду. 
Факт укладання кредитного договору, користування кредитними коштами, наявність заборгованості за отриманим кредитом (тілом), неналежне виконання зобов`язань щодо повернення передбачених договором коштів, а отже і настання у позивача права на дострокове повернення кредиту відповідачем не оспорюється, а тому колегія суддів не переглядає висновки суду першої інстанції стосовно встановлення таких обставин. 
Також колегія суддів вважає правильним висновки суду про наявність підстав для стягнення як визначеної позивачем заборгованості за основним боргом (тілом кредиту), так і за відсотками, а також щодо доведеності позовних вимог про стягнення пені та сум на підставі вимог статті 625 ЦК України.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Встановивши, що умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачені як розмір процентів за користування кредитом – 35% (пункти 3.6.1 заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 05 квітня 2018 року), так і розмір пені - за порушення взятих зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування кредитом та/або сплати суми комісійної винагороди – подвійна облікова ставка Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення, але не більше 15% від суми простроченого платежу (Паспорт споживчого кредиту (Кредитної лінії по БПК)), суд вірно вважав обґрунтованими та доведеними вимоги Банку про стягнення з відповідача несплачених своєчасно процентів, а тому правильно задовольнив відповідні позовні вимоги. 
За частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки наявними у справі доказами доведено неналежне виконання позичальником ОСОБА_1 обов`язків щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування цими коштами, то правильним є висновок суду про наявність передбачених частиною 2 статтею 625 ЦК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції та 3% річних від прострочених сум заборгованості.
Однак, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про стягнення з відповідача 26 грн. комісії на користь Банку.
Відповідно до частин 6, 5 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно наявних у матеріалах справи заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 05 квітня 2018 року, Паспорта споживчого кредиту (Кредитної лінії по БПК), які підписані як представником Банку, так і відповідачем, відсутні умови щодо встановлення розміру будь-якої комісії на користь позивача за певні послуги останнього. Також позивачем не надано доказів надання позичальнику додаткових оплатних послуг.
Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб.
Тому, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а умовами кредитного договору не доведено встановлення платежів за такі послуги.
Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають.
Оскільки рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення комісії постановлено з порушенням норм матеріального права, його необхідно в силу положень пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України змінити, зменшивши розмір стягнутої на користь позивача заборгованості на суму розрахованої ним комісії (26 грн.).
В решті висновки суду ґрунтуються на повно та всебічно встановлених обставинах справи, належно оцінених доказах, а тому колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про помилковість рішення суду в частині стягнення процентів, пені та сум, передбачених статтею 625 ЦПК України, оскільки в цій частині рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.
Згідно з ч. 1-4 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Згідно з ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Так, відповідно до адресної довідки, наданої Снігурівською міською радою Миколаївської області від 06 лютого 2020 року № 1609/01-2.5, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 44).
Саме на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судом здійснювалися виклики та надсилалися процесуальні документи, які були вручені завчасно, про що свідчать підписи отримувача кореспонденції (а.с. 48, 61).
       За такого відповідач вважається таким, що був повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, відзиву на позовну заяву або будь-яких заяв щодо неможливості з`явитися до суду не надавав, а тому суд мав передбачені законом підстави для розгляду справи за його відсутність та ухвалення заочного рішення по справі (частина 3 статті 223, стаття 280 ЦПК України).
Твердження відповідача, що проценти за користування кредитом розраховані позивачем всупереч обумовленому договором розміру (35%) суперечать наявним у справі доказам.
Зазначені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі розміри процентної ставки (з 06 квітня 2018 року 34%, з 26 липня 2018 року – 35%, з 26 вересня 2018 року – 36%, з 26 травня 2019 року – 35% , з 26 липня 2019 року – 34%, з 29 вересня 2019 року – 33%, з 27 жовтня 209 року – 31 %) не є процентними ставками за користування кредитними коштами, а є подвійними обліковими ставками Національного банку України у певні періоди, наведеними у розрахунку заборгованості для обчислення пені за прострочення зобов`язань по кредитному договору відповідно до умов договору (Розділ 6 Паспорту споживчого кредиту (Кредитної лінії по БПК)). 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення сум, нарахованих в якості відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки кредитним договором така відповідальність не передбачена, спростовуються наявними у справі письмовими доказами, а саме – Розділом 6 Паспорту споживчого кредиту, в якому визначений розмір і підстави стягнення пені. 
Щодо нарахування 3% річних від простроченої суми, то такий розмір процентів у разі прострочення виконання грошового зобов`язання передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України, а тому такі вимоги позивача є правомірними. 
Щодо розподілу судових витрат. 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що рішення суду змінено, а позовні вимоги задоволені частково апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат.
Порядок, розміри оплати судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року 3674-VI (далі – Закон від 08 липня 2011 року 3674-VI).
Відповідно до частини 1 статті 4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону від 08 липня 2011 року 3674-VI визначена ставка у 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ставка сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (підпункт 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону від 08 липня 2011 року 3674-VI).
Позовна заява у справі, яка переглядається, подана до суду у лютому 2020 року, тому з урахуванням ціни позову та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року (2102 грн.), позивач мав сплатити за подання позовної заяви 2102 грн. судового збору, однак АТ «Державний ощадний банк України» було сплачено 1921 грн. судового збору (а.с. 1). Недоплата склала 181 грн.
Позовні вимоги за результатами апеляційного перегляду справи задоволені частково (на суму 62029 грн. 79 коп.), тому з відповідача підлягає стягненню за вирішення позову в суді першої інстанції 2101 грн. 12 коп. (62029,79 грн.х2102 грн. : 62055,79 грн.), з яких 181 грн. в дохід держави, а 1920 грн. 12 коп. – на користь позивача. 
В силу частини 4 статті 6 Закону від 08 липня 2011 року 3674-VI якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Оскільки відповідач фактично оскаржував в апеляційному порядку рішення суду в частині, що становить 24327 грн. 97 коп. (62055 грн. 79 коп. – 37727 грн. 82 коп.), тобто, приблизно, 39,2% від ціни позову, він мав сплатити за подання апеляційної скарги 1235 грн. 98 коп. (2102 грн. х 150% х 39,2%), а сплатив 1261 грн. 20 коп. (а.с. 102). Сума, на яку за результатами перегляду справи зменшилась стягнута з відповідача заборгованість становить 26 грн. або 0,042%, тому ОСОБА_1 підлягає поверненню 1 грн. 32 коп. судового збору (1235,98 грн. х 0,042%). 
Частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З урахуванням цих положень на користь позивача слід стягнути 1918 грн. 80 коп. судового з бору (1920 грн. 12 коп. – 1 грн. 32 коп.). 
       Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а : 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Заочне рішення Снігурівський районний суд Миколаївської області від 4 квітня 2020 року змінити.
       Позов Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
       Стягнути зі ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» (код ЄДРПОУ 09326464, м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 50) 62029 грн. 79 коп. кредитної заборгованості за Договором комплексного банківського обслуговування від 05 квітня 2018 року станом на 22 листопада 2019 року, з яких: заборгованість за основним боргом - 37727,82 грн.; заборгованість за процентами - 14148,44 грн.; пеня - 8389,53 грн.; 3% річних від прострочених сум заборгованості - 797, 99 грн.; втрати від інфляції - 966,01 грн., та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1918 грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , 181 грн. судового збору в дохід держави.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська 

_ Повний текст постанови складений 13 жовтня 2020 року