КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
           
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
16 листопада2020 року                                                                               м. Київ                                                                                     
   Справа № 757/48019/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10123/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:    судді-доповідача:                Соколової В.В.
                         суддів:                                   Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
                          за участю секретаря             Руденко А.С. 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Литвинової І.В., 18 червня 2020 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про стягнення грошових коштів на відшкодування шкоди заподіяної протиправними рішеннями, та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ
 
У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з Міністерства соціальної політики України грошові кошти на відшкодування шкоди, заподіяної йому протиправними рішеннями у сумі 136843, 32 грн за період з 07 грудня 2012 року по 09 вересня 2017 року, тобто за 4 роки 9 місяців, як за дострокову пенсію за віком учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у 1987 році, яка не була призначена йому, та моральну шкоду у сумі 100000, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 17 грудня 2013 року йому було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС у 1987 році 2 категорії серії НОМЕР_1 . Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Міністерства праці та соціальної політики України позивачеві визначено статус учасника ліквідації 3 категорії. На заяву позивача від 07 грудня 2012 року про призначення дострокової пенсії за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії рішенням Конотопського об`єднаного управління ПФУ Сумської області у призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку із відсутністю підтвердження роботи у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, для зменшення пенсійного віку на 8 років або від 10 до 14 календарних днів - на 5 років. Рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі № 818/1578/18 від 21 травня 2018 року, яке набрало законної сили 21 червня 2018 року, виконано частково 20 лютого 2019 року шляхом розгляду на засіданні Комісії та підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.
Позивач стверджує, що з вини Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Міністерства соціальної політики України, яка 31 жовтня 2007 року (протокол № 10) визнала йому видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС категорії 2 (серія НОМЕР_1 ) безпідставною та визначила статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3. У зв`язку з цим він був позбавлений можливості на призначення дострокової пенсії за віком, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році.
Також позивач вказував, що листом від 18 червня 2019 року Конотопське об`єднане Управління ПФУ Сумської області № 7672/03 повідомило, що станом на червень 2019 року сума пенсійної виплати становить 2400, 76 грн, тобто починаючи з 07 грудня 2012 року позивачеві з вини посадових осіб, які входили до складу Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не була призначена дострокова пенсія за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про стягнення грошових коштів на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, та моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з Міністерства соціальної політики України на користь ОСОБА_1 - 10000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
 
Не погодився із вказаним рішенням суду позивач, ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Позивач вказує на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки рішенням судів, які поновили його право, як учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Зазначає, що саме з вини Комісії, яка призначила йому статус учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС 3 категорії, він був позбавлений можливості на призначення дострокової пенсії. Також вказує на те, що розмір компенсації (моральної шкоди) в 10000, 00 грн не є достатнім для відшкодування спричиненої йому моральної шкоди та відновлення його душевного стану.
На підстав викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
 
Міністерством соціальної політики України подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, про те, що Мінсоцполітики діяло у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, та ніяким чином не порушувало права та інтереси позивача. 3 огляду на зазначене вище, просить зупинити розгляд справи, для подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати повністю.
 
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Волкова А.М., які брали участь в режимі відеоконференції, підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.
Представник відповідача Нікітко А.М. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.
 
17 грудня 1993 року позивачеві видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році 2-ї категорії серії НОМЕР_1 , замість якого Сумською облдержадміністрацією повторно було видано посвідчення серії № НОМЕР_2 від 12 квітня 2019 року безстроково також 2-ї категорії /а. с. 9, 24/.
07 грудня 2012 року позивач звернувся із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, рішенням Конотопського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Сумської області у призначенні пенсії відмовлено, у зв`язку із відсутністю підтвердження роботи у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, для зниження пенсійного віку на 8 років, або від 10 до 14 календарних днів для зниження на 5 років.
Позивач є пенсіонером за віком, згідно з виданим Пенсійним фондом України 22 листопада 2017 року посвідченням № НОМЕР_3 /а. с. 24/.
Листом № 07/375 від 10 березня 2011 року Управління праці та соціального захисту населення Конотопської районної державної адміністрації Сумської області, за підписом Начальника ОСОБА_3 , повідомлено представника позивача про визначення Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства праці та соціальної політики України, відповідно до протоколу № 10 від 31 жовтня 2007 року, ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3, відповідно до рішення Комісії Сумської обласної державної адміністрації з розгляду документів для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і видано 14 грудня 2007 року посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_4 /а. с. 9/.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у справі №818/1804/17, що набрало законної сили 13 березня 2018 року, визнано протиправною відмову у розгляді на Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України особової справи ОСОБА_1 щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 і видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, викладену в листі від 07 листопад 2017 року № 468/0/78-17/291; і зобов`язано Комісію розглянути на засіданні особову справу ОСОБА_1 щодо визначення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 та видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії /а. с. 11-13/.
Як вбачається із змісту вказаного рішення суду, серед встановлених судовим розглядом обставин, встановлено також і те, що відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 07 листопада 2017 року № 468/0/78-17/291 особова справа позивача була повернута без розгляду на засіданні Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, тобто фактично Комісією не було розглянуто подання Сумської обласної державної адміністрації і додані до нього документи щодо встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 ОСОБА_1 , не надано їм належної оцінки та не було прийнято відповідне рішення, чим порушено норми Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яким встановлено, що рішення Комісії оформлюється протоколом та може бути оскаржено в установленому законодавством порядку. Проте, даним Положенням не передбачено повернення без розгляду особової справи особи Комісією на своєму засіданні.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у справі № 818/1578/18, що набрало законної сили 21 червня 2018 року, скасовано рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України від 27 лютого 2018 року у частині визначення відносно ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 3, а також зобов`язано Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України прийняти рішення щодо підтвердження ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 2 /а. с. 14-18/.
Як вбачається з листа № С-4206/20.1/21 від 18 березня 2019 року Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за підписом заступника директора Департаменту Клименка Р. В., у відділі перебувало виконавче провадження № 57814602 з примусового виконання виконавчого листа №818/1578/18 від 28 серпня 2018 року, виданого Сумським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Комісії із спірних питань визначити статус осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Міністерства соціальної політики України прийняти рішення щодо підтвердження ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 /а. с. 19/.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05 березня 2019 року № 155/0/76-19/291 та витягу з протоколу № 1 засідання Комісії від 20 лютого 2019 року, ОСОБА_1 підтверджено статус учасника ліквідації категорії 2, про що міститься посилання у повідомленні № С-4206/20.1/21 від 18 березня 2019 року /а. с. 19, 20 (зворотна сторона аркуша)/.
Тобто рішення суду від 21 травня 2018 року у справі № 818/1578/18 фактично виконано 20 лютого 2019 року і постановою Відділу примусового виконання рішень прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 57814602, відповідно до п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» /а. с. 35-36/.
Мінсоцполітики листом № 728/0/78-19 від 26 квітня 2019 року повідомило позивача, що його особова справа 20 лютого 2019 року, згідно з протоколом 1, розглянута на засіданні Комісії та відповідно до рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року й окремої ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року, підтверджено його статус як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, а також проінформовано про прийняте рішення Сумську обласну державну адміністрацію листом від 11 березня 2019 року № 191/0/76-19/291 /а. с. 20/.
26 червня 2019 року позивач звернувся із письмовою заявою до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Міністерства праці та соціальної політики України, у якій просив відшкодувати йому непризначену та не виплачену дострокову пенсію за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, яку він не отримав з вини Комісії, починаючи з 07 грудня 2012 року (з часу звернення) по вересень 2017 року /а. с. 21/.
У відповідь на подану позивачем 26 червня 2019 року заяву до Мінсоцполітики надано лист від 02 липня 2019 року № 1118/0/78-19/293, за підписом Директора Департаменту Дейнега О., про те, що, згідно із документами, які були розглянуті на засіданнях Комісії, позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1987 році у зоні відчуження 9 календарних днів, що надає право на визначення статусу учасника ліквідації аварії категорії 3. На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року та окремої ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року, позивачеві 20 лютого 2019 року визначено статус учасника 2 категорії з часу набрання чинності ним, якщо інше не зазначено у рішенні суду /а. с. 22/.
 
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України.
В порядку ч.ч.1,2 ст 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.  Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 цієї статті).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст. 23 ЦК України).
Положеннями ст.ст. 170,176 ЦК України передбачено, що держава здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом.
Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема частиною першою вказаної норми передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки п. 3 ч. 2 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.
В силу ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
З наведених обставин справи вбачається, що позивач просить про відшкодування заподіяної йому шкоди бездіяльністю відповідача, внаслідок якої в період часу з 07 грудня 2012 року по 09 вересня 2017 року йому не була призначена дострокова пенсія за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В підтвердження вимог посилається на судові рішення, яким встановлена протиправність дій відповідача. Однак, з тесту судових рішень вбачається, що були визнані неправомірними дії відповідача щодо повернення без розгляду особової справа позивача, що були вчинені 07 листопада 2017 року, а також щодо прийняття рішення від 27 лютого 2018 року у частині визначення відносно ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Матеріали справи не містять даних про вчинення відповідачем неправомірний дій або бездіяльності саме у визначений позивачем період з 07 грудня 2012 року по 09 вересня 2017 року. А тому його твердження про те, що саме внаслідок дій відповідача йому не була призначена дострокова пенсія за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не підтверджуються матеріалами справи.  У зв`язку цим і відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 136843,32 грн, які розраховані позивачем за вказаний період виходячи із визначеної йому пенсії у 2019 році. А тому слід погодитись з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем даних позовних вимог.
Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції і в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, проте доводи його апеляційної скарги стосуються виключно визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що судовими рішеннями все ж таки було встановлено неправомірність дій відповідача, які беззаперечно завдали позивачеві моральних страждань, то стягнення на користь останнього моральної шкоди відповідає наведеним нормам чинного законодавства. Разом з тим, розмір  відшкодування  моральної  (немайнової)  шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його  залежно  від  характеру  та  обсягу страждань (фізичних, душевних,  психічних  тощо),  яких   зазнав   позивач,   характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому  суд  має  виходити  із  засад  розумності,  виваженості  та справедливості.
Оцінюючи моральну шкода в сумі 10000 (десять тисяч) гривень, судом першої інстанції дотримані вказані вимоги, наведено відповідне обґрунтування. Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевних переживань чи страждань. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним немайновим втратам, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Аналізуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та визначення розміру моральної шкоди відповідає вимогам закону і обставинам справи, доводами апеляційної скарги позивача не спростовується.
 
Таким чином, при ухваленні рішення судом першої інстанції надана вірна оцінка наданим сторонами  доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надано належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.         
 
Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та відсутність заяв сторін про стягнення судових витрат пов`язаних з апеляційним переглядом справи, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.  
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375,  381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова 
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 листопада 2020 року.