Справа № 454/160/20                                Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/2418/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       15 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                                       суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року в складі судді Фарини Л.Ю. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,-
встановила:
У січні 2020 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.
Вимоги обгрунтовувала тим, що їхнє подружнє життя не склалося через постійні непорозуміння та різні погляди на життя. Все це призвело до втрати взаємних почуттів любові та поваги, вони не підтримують шлюбних відносин, за таких обставин не бажає зберігати шлюб.
За час сімейних відносин у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебувають на її утриманні, на даний момент вона звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утриманні дітей. Вона немає можливості працювати, оскільки здійснює догляд за дітьми, а соціальних виплат від держави є недостатньо для належнього догляду та забезпечення дітей, вона невзмозі самотужки належним чином матеріально забезпечити своїх дітей, тому змушена звернутися з даним позовом до суду.
Просила розірвати шлюб між сторонами який був укладений 26.02.2016 у відділі ДРАЦС Сокальського РУЮ у Львівській області, а також стягнути з відповідача у її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частки всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно і до досягнення сином трьох річного віку.
Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року позов задоволено.
Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був зареєстрований 26.02.2016р. у відділ ДРАЦС Сокальського РУЮ у Львівській області, про що було зроблено актовий запис №27, свідоцтво серії НОМЕР_1 .
Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишено « ОСОБА_2 ».
Стягнуто з ОСОБА_1 щомісяця аліменти на користь ОСОБА_2 , на її утримання в розмірі 1/5 частини усіх його доходів (заробітку), починаючи з 20.01.2020 року і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.
Рішення суду в частині вимог про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 оскаржив відповідач ОСОБА_1 , з висновками суду не погоджується, оскільки судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Звертає увагу, що для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність таких юридичних фактів: проживання з дитиною, яка не досягла трьох років, походження дитини від чоловіка (кровне споріднення), здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, сімейний кодекс України утримання дитини визначає обов`язком, зокрема батька, при цьому виплати дружині пов`язані з можливістю надавати таку допомогу.
Покликається на постанову Верховного Суду від 12 листопада 2018 року у справі №202/712/17. 
В свою чергу, у матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача доходів, заробітної плати, будь якого матеріального активу, як джерела виплати аліментів на утримання дружини.
Також зазначає, що суд не врахував, що на утриманні відповідача знаходиться двоє неповнолітніх дітей, відповідно до судового наказу він сплачує 1/3 частку від всього доходу, тому суд дійшов помилкового висновку про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на дружину до досягнення дитиною 3-річного віку.
Крім цього, позивачка не перебуває у декретній відпустці та працює на постійній основі у ТзОВ «СОТЕКО», отримує заробітну плату щомісячно 5071,47 грн.
Зважаючи на те, що позивачкою не доведено, а судом не встановлено, що ОСОБА_1 має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачці, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.
Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1  щомісяця аліменти на користь  ОСОБА_2 , на її утримання в розмірі 1/5 частини усіх його доходів (заробітку), починаючи з 20.01.2020 року і до досягнення сином ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Враховуючи наявні матеріали справи та вимоги закону колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сім`я розпалася остаточно, зберегти її неможливо, тому у суду не виникло сумніву, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, відтак суд розірвав шлюб.
Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходив з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України та роз`яснень, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та взяв до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
При цьому, відповідач, відповідно до вимог цивільного законодавства України суду не надав доказів, неспроможності сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.
Зважаючи на те, що відповідач оскаржує рішення суду лише в частині задоволених вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, колегія суддів за правилами ст. 367 ЦПК України законність оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого. 
Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.
Відповідно до ст. 2 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб, утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.
Сім`я є первинним та основним осередком суспільства (ч. 1 ст. 3 СК України).
Судом встановлено, що сторони у справі є подружжям, шлюб між якими зареєстрований 26.02.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 27 (а.с. 8).
За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 (а.с. 9-10).
Із позовної заяви ОСОБА_2 слідує, що сторони тривалий час не проживають разом, не ведуть спільний побут та не спілкуються.
Згідно судового наказу Сокальського районного суду Львівської області від 10.10.2019 по справі № 454/2694/19, з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання синів у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 11).
Із довідок № 590 та № 591 від 16.09.2019, виданих Бишівським старостинським округом Радехівської міської ради вбачається, що позивачка ОСОБА_2 проживає без реєстрації на АДРЕСА_1 , її сини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 знаходяться на її утримані (а.с. 12-13).
Відповідно до Довідки ДП «Датський текстиль» № 1774 від 12.09.2019 ОСОБА_2 працює на ДП «Датський текстиль» компанії «ПВН Холдінг А/С» (Данія) швачкою швейного виробництва з 07.06.2017. Перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 04.01.2019 по 01.11.2021 (а.с. 14).
Звертаючись із позовними вимогами позивачка ОСОБА_2 , покликаючись на відсутність спільного побуту із відповідачем, окреме проживання та неможливість зберегти сім`ю, просила стягувати з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/5 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, покликаючись на те, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тобто самостійно утримувати себе не здатна, а відповідач ухиляється від виконання цього обов`язку, хоч є працездатним та може надавати відповідну допомогу, просила в примусовому порядку стягнути аліменти на її утримання.
Згідно із поданою 01.04.2020 заяви відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнавав, проти стягнення аліментів на утримання позивачки заперечував, оскільки позивачка є працюючою.
Таке відношення відповідача до заявлених позовних вимог відповідача відповідає і доводам апеляційної скарги.
Згідно із статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини визначено статтею 84 СК України.
Частинами другою, четвертою, шостою статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Таким чином, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Закон встановлює право дружини на утримання з боку чоловіка до досягнення дитиною трьох років.
Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів. 
Звернувшись з відповідним позовом, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. 
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що позивачка ОСОБА_2 з 03.02.2020 працює у ТзОВ «СОТЕКО» та займає посаду овочівник, загальна сума доходу за період з лютого 2020 по квітень 2020 року, без урахування аліментів становить 13610,91 грн. (а.с. 36). 
В свою чергу, відповідач згідно поданої його представником заяви, перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , від якого у них народилася дитина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 45-46).
Докази стосовно працевлаштування відповідача ОСОБА_1 , чи наявності в нього іншого доходу, матеріали справи не містять.
Таким чином, колегія суддів враховуючи принципи, які задекларовані СК України, зокрема щодо матеріальної підтримки чоловіком та дружиною один одного, фактично наявності у відповідача другої сім`ї та дитини, які перебувають на його утриманні, відсутності доказів про його працевлаштування, а також офіційні доходи позивачки, яка з лютого 2020 працює та отримує дохід, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про здатність ОСОБА_1 надавати матеріальну допомогу позивачці, як обов`язкового юридичного факту для задоволення відповідних вимог, є передчасним.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, що має наслідком скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 щомісяця аліменти на користь ОСОБА_2 , на її утримання в розмірі 1/5 частини усіх його доходів (заробітку), починаючи з 20.01.2020 року і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трьох років, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні відповідної вимоги.
В цьому контексті не може залишитися поза увагою колегії суддів і те, що на даний час перебуває у законній силі судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання двох синів в розмірі 1/3 частки від всіх його видів доходу, тому за умови стягнення з нього ще 1/5 частки всіх його доходів, сукупний розмір аліментів, які підлягатимуть стягненню з нього, становитиме більшу половину його доходу. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги у відповідній частині спростовують висновки суду першої інстанції, тому оскаржуване рішення в цій частині не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року - задовольнити.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , на її утримання в розмірі 1/5 частини усіх його доходів (заробітку), починаючи з 20.01.2020 року і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трьох років - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку - відмовити.
В решті рішення залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1261,2 грн. сплачений за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 грудня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк