ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7291/19  Номер провадження 22-ц/814/2400/20	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : Обідіної О.І. 
Суддів : Кузнєцової О.Ю., Прядкіної О.В.
За участю секретаря : Кальник А.М.
Розглянула в спрощеному провадженні в судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Тимошенко Н.В. від 10 вересня 2020 року, дата складання повного тексту рішення 15 вересня 2020 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця", третьої особи ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А : 

В серпні ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», в якому, після неодноразового уточнення позовних вимог, остаточно просив:
визнати незаконним і скасувати наказ Виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» № 92/ос від 12.07.2019 року, яким було звільнено ОСОБА_3 12.07.2019 року з посади заступника начальника за п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України, причина звільнення п.2 ст. 40 - внаслідок невідповідності виконуваної роботи за станом здоров`я,
поновити його з 12.07.2019 року на посаді заступника начальника загону Виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»,
стягнути з АТ «Українська залізниця» заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 12.07.2019 року по час завершення розгляду справи в суді з розрахунку середньоденної заробітної плати, що становить 921 грн.65 коп.,
стягнути з АТ «Українська залізниця» грошові кошти в сумі 34101,05 грн. за затримку розрахунку при звільненні, 
стягнути з АТ «Українська залізниця» сплачений ним судовий збір в сумі 768,40 грн. 
стягнути з АТ «Українська залізниця» грошові кошти в сумі 6000 грн. сплачені адвокату Іванову О.А. відповідно до договору від 01.08.2019 року №807 за послуги по підготовці документів до подачі позовної заяви.

Вимоги обґрунтовані тим, що з 05.08.2015 року він працював на посаді юрисконсульта ВП «Локомотивне депо Полтава» РФ «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а з 04.07.2017 року в зв`язку зі скороченням посади був переведений на посаду заступника начальника виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони регіональної філії "Південна залізниця ПАТ «Укрзалізниця».
При проходженні медичної комісії при прийнятті на роботу та в 2018 році при проходженні щорічної медкомісії він був визнаний придатним за станом здоров`я виконувати обов`язки заступник начальника ВП Полтавський загін воєнізованої охорони, натомість при проходження чергової медкомісії в 2019 році визнаний не придатним за станом здоров`я, виконувати обов`язки заступника начальника. В подальшому довідка про непридатність роботи за професією стала підставою для його звільнення з займаної посади, яке відбулося з порушенням процедури. 
Вважає, що за відсутністю у відповідача висновку МСЕК про неможливість його за станом здоров`я виконувати роботу за професією заступника начальника, дана довідка від 21.06.2019 року №1451 про непридатність роботи за професією не є безумовною підставою для звільнення працівника за п. 2  ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмова суду в задоволенні позову мотивована дотриманням відповідачем процедури звільнення, яка була проведена згідно з вимогами чинного законодавства, та доведеною відповідачами підставою для звільнення працівника за станом здоров`я.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Зокрема, вважає помилковим висновок суду щодо дотримання відповідачем процедури звільнення, оскільки останній не надав йому інформації про наявність всіх вакантних посад в АТ «Укрзалізниця», саме формулювання підстав звільнення не узгоджується з положеннями п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. 
Вказує, що суд необґрунтовано взяв до уваги покладена в основу його звільнення медичну довідку за результатами проходження щорічного медогляду, яка без відповідних висновків МСЕК не може безумовно свідчити про неможливість виконувати роботу за станом здоров`я. 
В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвали рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з огляду на наступне. 
Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу №33/ос від 04.07.2017 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу на посаду заступника начальника виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони регіональної філії "Південна залізниця ПАТ «Укрзалізниця» з 04.07.2017 року по переводу з «Локомотивного депо».
Згідно медичної довідки про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника №1451 від 21.06.2019 року ОСОБА_3 визнаний непридатним до роботи на посаді заступника начальника загону.
25.06.2019 року відповідач запропонував ОСОБА_3 вакантні посади у Полтавському загоні воєнізованої охорони, з огляду на визнання його непридатним для роботи за посадою заступника начальника виробничого підрозділу, про що останній був ознайомлений під підпис в цей же день. Одночасно, роботодавець попередив його, що в разі відмови від переведення на інші запропоновані посади, або неможливості призначення на одну з таких посад, трудовий договір буде розірвано.
01.07.2019 року відповідач надав позивачу перелік вакантних посад в інших підрозділах АТ «Укрзалізниця» та запропонував в термін 10 днів письмово повідомити про прийняте рішення щодо можливості переведення на одну із запропонованих посад.
Згідно наказу №92о/с від 12.07.2019 року ОСОБА_3 звільнено з посади заступника начальника загону відповідно п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення в наказі зазначено висновок медкомісії від 21.06.2019 року, заява про відмову від запропонованої роботи від 09.07.2019 року, акт про відмову від запропонованої роботи від 12.07.2019 року та згода профкому №77 від 12.07.2019 року.
Вважаючи звільнення незаконним, ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом порушених прав.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність з боку роботодавця порушень трудового законодавства при здійсненні процедури звільнення працівника з займаної посади та прийняв до уваги як достатню правову підставу для звільнення за ч.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України медичну довідку про непридатність ОСОБА_1 за станом здоров`я виконувати покладені на нього трудові обов`язки. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.
Судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано позивачем те, що останній перебував в трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду заступника начальника з пожежного нагляду та технічних засобів охорони виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» РФ «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», що відповідало штатному розкладу на 2017, 2018, 2019 р.р. 
Згідно до Посадової інструкції заступника начальника з пожежного нагляду та технічних засобів охорони, з якою позивач був ознайомлений при прийнятті на роботу, в обов`язки останнього входили виїзди на великі пожежі, в необхідних випадках він мав приймати на себе керівництво гасіння пожежі або роботою пожежних підрозділів по ліквідації наслідків аварій і стихійних лих. 
При прийнятті на роботу у відповідності до Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженим наказом МОЗ України від 21.05.2007 року № 246, ОСОБА_3 був направлений на попередній медичний огляд з метою встановлення його придатності до роботи на посаді заступника начальника загону, за результатами якого 04.07.2017 року був прийнятий на зазначену посаду.
При проходженні чергового щорічного медичного огляду працівників в 2018 році ОСОБА_1 також був визнаний придатним до роботи за посадою.
При проходженні щорічного медичного огляду в 2019 році, згідно медичної довідки № 1451 від 21.06.2019 року, ОСОБА_3 був визнаний непридатним до роботи на посаді заступника начальника (з пожежного нагляду та технічних засобів охорони).
Вищевказана посада входить до переліку категорій працівників, які повинні проходити щорічні (періодичні) медичні огляди. 
На підприємстві щорічно розробляється та погоджується з органами Держпраці порядок організації проходження певними категоріями працівників періодичних медичних оглядів. 
Вказаний перелік працівників узгоджувався з заступниками начальника загону, в тому числі і з ОСОБА_1 , за напрямками діяльності кожного та головою профкому профспілки загону, а потім затверджувався наказом начальника загону.
До визначеної Порядком проходження медичних оглядів категорії працівників була включена посада заступника начальника з пожежного нагляду та технічних засобів охорони.
Будь-яких заперечень щодо включення до вказаного Переліку посади, яку обіймав позивач, позаяк і самої необхідності проходити періодичні медичні огляди, ОСОБА_1 ні при прийомі на роботу, ні при проходженні оглядів в 2018-2019 р.р. не висловлював. 
Після отримання роботодавцем медичної довідки про непридатність працівника ОСОБА_3 виконувати роботу на посаді заступника начальника загону (з пожежного нагляду та технічних засобів охорони) за медичними протипоказаннями, по загону було видано наказ від 24.06.2019 року № 318 «Про тимчасове відсторонення НОРП ОСОБА_3 від виконання посадових обов`язків». 
З метою подальшого працевлаштування працівника, підприємство 25.06.2019 р. повідомило ОСОБА_4 про наявність вакантних посад у Полтавському загоні воєнізованої охорони, а вже 01.07.2019 р. проінформувало про перелік вакантних посад регіональної філії «Південна залізниця» станом на 24.06.2019 року та надало перелік вакантних посад АТ «Укрзалізниця» станом на 01.04.2019 року, попередивши про необхідність до 10.07.2019 р. письмово повідомити про прийняте рішення щодо можливості переведення на одну із запропонованих посад. 
З вказаним переліком вакантних посад позивач був особисто ознайомлений та 09.07.2019 року письмово відмовився від переведення на запропоновані вакантні посади.
З огляду на письмову відмову позивача від переведення на запропоновані йому вакантні посади, листом від 09.07.2019 року голові профкому первинної профспілкової організації виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» було запропоновано надати згоду на звільнення позивача з роботи у відповідності до вимог п. 2  ч.1 ст. 40 КЗпП України.
12.07.2019 року відбулось засідання профкому за участю працівника ОСОБА_1 , де він надавав пояснення з приводу свого звільнення та йому повторно запропоновано вибрати одну з вакантних посад для можливого подальшого працевлаштування. У зв`язку з відмовою від запропонованих посад, профкомом була надана згода на звільнення ОСОБА_3 з підстав п. 2  ч.1 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці;
Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, і 6 цієї статті, допускається якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. 
Вищевказані обставини стали підставою для видачі наказу № 92/ос від 12.07.2019 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи.
З наказом № 92/ос від 12.07.2019 позивача було ознайомлено під особистий підпис. Зауважень щодо самого факту звільнення чи щодо формулювання причин такого звільнення він не висловлював.
В трудову книжку ОСОБА_1 запис про звільнення внесено з дослівною відповідністю формулюванню, яке вказано в наказі про припинення трудового договору від 12.07.2019 року № 92/ос, а саме: «Звільнено з роботи внаслідок невідповідності виконуваної роботи за станом здоров`я».
У відповідності до норм ст. 47 КЗпП України з позивачем в день звільнення було проведено повний розрахунок та видано заповнену трудову книжку. 
Також після звільнення позивачу за рахунок надходжень коштів з фонду соціального страхування були виплачені лікарняні в сумі 857,58 грн. 
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судам трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі.
З матеріалів справи вбачається, що підставою звільнення працівника ОСОБА_3 з займаної посади на підставі п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України стала медична довідка від 21.06.2019 року за результатами проходження щорічної медичної комісії, згідно якої останній визнаний непридатним за станом здоров`я виконувати обов`язки заступника начальника.
Видачі вказаної довідки передувало проходження працівником ОСОБА_1 щорічного (періодичного) медичного огляду згідно до Наказу МОЗ України №246, у відповідності до якого відповідач із закладом здоров`я – 3 міська клінічна лікарня м. Полтави уклав договір про надання послуг з проведення медичних оглядів своїх працівників.
З метою перевірки доводів апеляційної скарги, апеляційним судом було витребувано з 3-ої міської клінічної лікарні Полтавської міської ради, первинні медичні документи та висновки медичної комісії щодо стану здоров`я ОСОБА_3 .
За результатами огляду лікарями медичної комісії, лікарем терапевтом було встановлено діагноз– гіпертонічна хвороба ІІ ступеня та ішемічна хвороба серця, у зв`язку з якими позивач був визнаний не придатним виконувати покладені на нього обов`язки заступника начальника виробничого підрозділу.
Врахувавши вищевказані фактичні дані, які підтверджують неможливість працівником ОСОБА_1 внаслідок стану здоров`я виконувати покладені на нього обов`язки на посаді заступника начальника з пожежного нагляду та технічних засобів охорони, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо законного звільнення позивача на підставі п.2 ч.1 ст. 40 КЗПП України. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що сам по собі висновок МСЕК щодо невідповідності внаслідок стану здоров`я виконувати трудові обов`язки не є обов`язковим в даній категорії спорів, оскільки судом не вирішуються питання, пов`язані з наявною у працівника інвалідністю, які віднесені до компетенції медико-соціальної експертної комісії, натомість достатньою правовою підставою для звільнення за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України є медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я. працівника, зобов`язаного проходити відповідно до законодавства періодичні (щорічні) медичні огляди. 
Зважаючи на те, що позивач має протипоказання для роботи на посаді заступника начальника виробничого підрозділу, саме звільнення було проведене АТ «Українська залізниця» з дотриманням визначеної трудовим законодавством процедури, погоджено із профспілковою організацією та щодо запропонування йому іншої посади, а медичний висновок, на підставі якого позивача було звільнено, є обґрунтований та чинний, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга не спростовує вищевказаних висновків суду першої інстанції .
Сам зміст апеляційної скарги, в більшій мірі, дублює текст позовної заяви та інших, наданих позивачем в суді першої інстанції пояснень. 
Твердження апелянта про те, що роботодавець не запропонував йому всіх вакантних посад, зокрема посади юрисконсульта, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки підприємство проінформувало позивача та надало йому перелік вакантних посад станом на 01.07.2019 року, тобто коли вказана посада іще не була вакантна, її обіймала працівник ОСОБА_5 , звільнення якої відбулось лише 08.07.2019 року. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив умови праці на робочому місці позивача, не взяв до уваги не проведення відповідачем атестації робочих місць та не визначеність ним ступеня шкідливості умов праці для його робочого місця, відхиляються колегією суддів, оскільки вказані посилання не стосуються обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовував заявлені вимоги, а відтак не відносяться до предмету доказування чи спростування. 
За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції як постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 9 грудня 2020 року.

Судді : Обідіна О.І. Кузнєцова О.Ю. Прядкіна О.В.