ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2020 року                                                                            м. Херсон
номер справи: 664/1149/20
номер провадження: 22-ц/819/1650/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Радченка С.В.,
Семиженка Г.В.,
сторони справи: 
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Савчака С.П., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:
В травні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02 лютого 2017 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 02 лютого 2017 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.
За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а останній своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 02 квітня 2020 року становить 117 943, 94грн, із яких: 76 987,54 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 726,15 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 33 137,68 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн штраф (фіксована частина), 5592,57 грн – штраф (процентна складова).
Заочним рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.02.2017 року в сумі 76 987,54 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1372,07 гривень, а всього стягнуто 78 359,61 гривень.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні решти позовних вимог мотивовано тим, що підстави для стягнення із відповідача процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів) відсутні, так як банк не надав належних доказів на підтвердження розміру встановленої умовами договору процентної ставки, а витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт, як і Умови та Правила наданням банківських послуг відповідачем не підписаний, тому не свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому умов щодо ціни договору, а також встановленої відповідальності.
Також, суд першої інстанції не вбачав підстав для стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України.
В апеляційний скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та штрафами скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку в цій частині задовольнити в повному обсязі, зазначаючи, що висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача процентів та штрафів не відповідають обставинам справи та положенням цивільного законодавства щодо права кредитора на одержання від позичальника відсотків за користування його коштами, а також суперечить висновкам Верховного Суду та європейським правовим нормам, що регулюють функціонування кредитних правовідносин та банківського сектору економіки. 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02 лютого 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.17)
У вказаній анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. З договором про надання банківських послуг до його укладення ознайомлений та погоджується з його умовами.
До позовної заяви позивач додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». (а.с.18) 
Однак, вказаний витяг не містить даних про ознайомлення ОСОБА_1 з наведеними тарифами. Крім того, наданий позивачем витяг містить чотири види тарифів для кредитних карт «Універсальна» ( «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD»), а анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підписана ОСОБА_1 02 лютого 2017 року, не містить відомостей, якого саме виду платіжну кредитну карту «Універсальна» він отримав, та з якими тарифами був ознайомлений.
16 серпня 2017 року  ОСОБА_1 отримав за підписаним кредитним договором №б/н кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії 08/21 (а.с.15).
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що картковий рахунок НОМЕР_2 був відкритий 22 листопада 2017 року, із встановленим кредитним лімітом 25 000 грн, 24 листопада 2017 року кредитний ліміт зменшено до 6 230.13грн, 29 грудня 2017 року - кредитний ліміт зменшено до 5 000 грн, а 04 серпня 2018 року кредитний ліміт зменшено до 0.00грн (а.с.16).
З доданої до позовної заяви виписки по рахунку за договором №б/н станом на 03 квітня 2020 року вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами (а.с.14).
За з наданими банком розрахунками, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 02 квітня 2020 року становить 117 943,94 грн, з яких: - 76987,54 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 1726,15 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 33137,68 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн штраф (фіксована частина), 5592,57 грн – штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Анкета-заява позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських в ПриватБанку від 02 лютого 2017 року, підписана сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним) та розміру відсотків за користування кредитом.
Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Також в Анкеті - заяві позичальника відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, в апеляційній скарзі посилався на положення Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку(п.2.1.1.2.12) в редакції, що почала діяти з 01 березня 2019 року(викладена на банківському сайті: www:privatbank.ua), зазначивши, що сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86.4% - для картки «Універсальна», 84.0% - для картки «Універсальна GOLD».
В свою чергу, обґрунтовуючи право вимоги нарахованих пені та штрафів, позивач посилався на положення Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи банку ресурс, що діяли на час укладення договору (викладені на банківському сайті: www:privatbank.ua), зазначивши, що за умовами п. 2.1.1.12.6.1, у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку пеню в розмірі зазначеному в Тарифах, що діють на час нарахування, а за умовами п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф згідно тарифів в розмірі 500грн + 5% від суми позову. 
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в редакції чинній на час укладення кредитного договору, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо строку повернення кредиту, а також щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у розмірах та порядку нарахованих банком.
Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Також слід зазначити, що матеріали справи взагалі не містять витягу з Умов та Правил надання банківських в ПриватБанку в редакції , що почала діяти з 01 березня 2019 року, на які посилається позивач як на підставу стягнення процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також підтверджень того, що відповідач був ознайомлений та погоджувався саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг в цій редакції, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms, зокрема що стосуються порядку та розміру нарахування процентів за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15).
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про порядок нарахування та розмір процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17 (провадження N 14-131цс19).
Підстави для стягнення з позичальника процентів за прострочення виконання зобов`язання у розмірах встановлених статтею 625 ЦК України також відсутні.
Так, частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Нарахування трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Отже встановивши, як зазначалось вище, що Анкета-заява позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 02 лютого 2017 року не містить строку повернення кредиту (користування ним) суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, оскільки в силу вимог частини другої статті 530 ЦК України обов`язок виконання зобов`язання виник лише з часу пред`явлення кредитором вимоги, а саме з часу звернення Банку з позовом про стягнення боргу.
Будь-яких доказів пред`явлення Банком вимоги до відповідача про повернення суми боргу 01 вересня 2019 року(дата з якої нараховуються банком проценти на підставі ст. 625 ЦК України), в матеріалах справи відсутні. А положення Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, що почала діяти з 01 березня 2019 року, на які посилається скаржник, щодо виникнення у позичальника зобов`язань на 180-й день з моменту виникнення порушень зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту повернути Банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за Договором в повному обсязі не можна вважати складовою кредитного договору з підстав зазначених вище.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені та штрафів - залишити без змін.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог щодо заборгованості за простроченими відсотками, відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, та штрафами то відповідно до положень статті 367 ЦПК України законність рішення в іншій частині колегією суддів не перевіряється.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення. 
Заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2020 року в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та штрафів залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2020 року.

Головуючий                                                                         І.В. Вейтас

Судді:                                                            С.В. Радченко
                                                                                                
Г.В. Семиженко