Справа № 446/1487/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І. 
Провадження № 22-ц/811/2657/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Ванівського О.М.,
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 07 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -
в с т а н о в и в :
В серпні 2020 року ОСОБА_1 подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. до досягнення дитиною повноліття.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в шлюбі з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 . Через непорозуміння між ними як подружжям, вони проживають окремо і дочка проживає разом з нею. Відповідач ухиляється від свого обов`язку матеріально утримувати дитину, не цікавиться її життям, з приводу чого між ними склались спірні правовідносини щодо утримання дитини.
Рішенням Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 07 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини – задоволено частково.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання дитини, а саме ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 13 серпня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 750,00 грн.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт стверджує, що відповідач надав суду довідку з якої вбачається, що він отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 4723 грн., однак вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки власники документально оформляють для своїх працівників мінімальний розмір заробітної плати, для сплати менших податків. Середня заробітна плата по Кам`янка – Бузькому районі відповідає сумі більше 10 000 грн. також покликається на те, що суд не врахував її матеріального становища, що відповідач є молодим та здоровим мужчиною, на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків не має.
Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задоволити її позов в повній мірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, враховуючи потреби дитини, наявність у відповідача обов`язку по утриманню дитини, дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати щомісячно на користь позивачки 1500 грн. на утримання дитини до досягнення нею повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 1-3 ст. 181 СК України, в редакції чинній на момент спірних правовідносин, передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.
Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, утому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частина 2 ст. 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
 
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 липня – 1859 гривень.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін у справі народилась дочка ОСОБА_3 про що Виконавчим комітетом Новояричівської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області 13.07.2018 видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою №381 від 08.08.2020 виданої Новояричівською селищною радою Кам`янка-Бузького району Львівської області, ОСОБА_1 дійсно проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 та з нею проживає ОСОБА_3 - дочка.
Як видно з довідки №1 від 04.09.2020, ОСОБА_2 з 10.09.2014 працює в ПП "Інтерпак Україна" і його заробіток складає орієнтовно 3000-4000 тис. грн. на місяць. Зокрема за серпень 2020, ОСОБА_2 отримав 4186,00 грн.
ОСОБА_2 щомісячно, орієнтовно в сумі 1300 грн., надавав матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини.
Враховуючи потреби дитини, визначений законом мінімальний розмір аліментів, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1500.00 грн. щомісячно, оскільки батько дитини є особою молодого віку, працездатний, будь-яких протипоказань до роботи немає.
А відтак, зважаючи на рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, а також встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який батьки повинні забезпечити дитині, потреби дитини, матеріальне становище батька дитини, колегія суддів, з врахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, відповідає встановленим обставинам справи, і не вбачає підстав для стягнення аліментів у розмірі 4000.00 грн.
Слід вказати, що працевлаштування на високооплачувану роботу та отримання відповідного заробітку, є підставою для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів в порядку, передбаченому ст. 192 СК України.
Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови проживання дитини, і при цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.
Висновки суду першої інстанції про потребу дитини у коштах для її гармонійного, повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини, для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, є обґрунтованими.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував матеріальний стан як позивача так і відповідача, виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 потребує допомоги на утримання малолітньої доньки, а вирішуючи питання щодо розміру аліментів врахував матеріальне становище відповідача, який має постійну роботу та заробіток.
 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 07 вересня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03.11.2020 року.

Головуючий:  Ванівський О.М.

Судді:  Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.